КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 759/27550/21	
Провадження № 33/824/857/2022
Головуючий в суді першої інстанції: Ясельський А.М.
Доповідач: Трясун Ю.Р. 
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
07 лютого 2022 року                                                                              місто Київ 
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу захисника Данько Уляни Василівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності         ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 130 КУпАП,- 
 
за участю захисника:           	 	 Данько У.В.  	
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від          23 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1                  ст. 130 КУпАПта на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
 
Відповідно до постанови, 22 листопада 2021 року о 09 год. 05 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 19 км, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольксваген» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей не реагують на світло, сповільненість, неприродна блідість обличчя. Від огляду на стан сп`яніння водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови.
Як зазначає захисник, 31 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку нею було подано апеляційну скаргу на рішення судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року. Однак постановою Київського апеляційного суду від 14 січня 2022 року дану апеляційну скаргу було повернуто захиснику, а тому апелянт вважає, що строк на апеляційне оскарження наведеної постанови пропущений нею з поважних причин.
В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що постанова прийнята передчасно та з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Зокрема, як зазначає апелянт у своїй апеляційній скарзі, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 було проведено з порушеннями положень закону. На думку захисника, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 не було сформульовано від якого саме огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився водій, а також у який спосіб йому було запропоновано пройти зазначений огляд. При цьому огляд було проведено за відсутності двох свідків, як це встановлено вимогами інструкції.
Крім того, апелянт посилається на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення складене обвинувачення, яке інкримінувалось ОСОБА_1 , не було сформульовано працівниками поліції належно та чітко, що суперечить положенням закону та не розкриває суті правопорушення.
В той же час, на переконання захисника, у ОСОБА_1 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, які зазначені поліцейськими у протоколі.
Також апелянт зазначає, що відеозапис з місця події був постановочним, формальним та не вівся поліцейськими безперервно, а тому він не є належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується. 
Крім того, сторона захисту посилається на те, що матеріали справи не містять належних доказів відсторонення апелянта від керування автомобілем та передачі його саме уповноваженій на це особі, що на думку захисника суперечить положенням закону та ставить під сумнів законність дій працівників поліції.
Поряд з цим, захисник вважає, що розписка про передачу транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 іншій особі є сумнівною, оскільки на відеозаписі з місця події не було зафіксовано будь-яких інших осіб, окрім водія та поліцейських.
На переконання апелянта матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому він зазначає, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження закриттю на підставі     п. 1 ст. 247 КУпАП.
 
Дослідивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного суду від 14 січня 2022 року захиснику Данько У.В., яка діяла в інтересах ОСОБА_1 було повернуто апеляційну скаргу від 31 грудня   2021 року на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року.
З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що апелянт пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.
 
Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення захисника Данько У.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
 
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону, з огляду на таке.
Оскаржуючи постанову суду, апелянт зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_1 не зазначено в який спосіб водій відмовився від огляду на стан наркотичного сп`яніння, зокрема: на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я. При цьому, посилається на те, що наведені відомості не були зафіксовані на відеозаписі з місця події. На думку захисника, огляд водія на стан  сп`яніння був проведений поліцейськими з порушенням вимог закону, оскільки його було здійснено за відсутності двох свідків.
Однак зазначені доводи апелянта не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають дійсності.
Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства хорони здоров'я № 1452/735 від                           09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Так, оскільки у ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені ознаки саме наркотичного сп`яніння, то у нього був лише один варіант проходження огляду, а саме у закладі охорони здоров`я, а тому пропозиція працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння виключно у медичному закладі була правомірною.
В той же час, положеннями ст. 266 КУпАП, передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів, огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Тобто з аналізу наведеної норми закону, вбачається, що присутність двох свідків під час проведення огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, необхідний лише в разі неможливості застосування поліцейськими спеціальних технічних засобів.
Таким чином, з врахуванням того, що в матеріалах справи міститься відповідний відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, вбачається, що відмова водія від огляду на стан наркотичного сп`яніння була зафіксована за допомогою спеціальних технічних засобів, а тому, наявність свідків під час відмови особи від такого огляду - не є обов`язковим.
Поряд з цим, з досліджуваного судом відеозапису вбачається, що працівниками поліції, відповідно до положень ст. 266 КУпАП та вимог Інструкції, було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що він відмовився.
Щодо доводів апелянта про те, що в протоколі не чітко викладено суть адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , то апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння, і є тією суттю правопорушення, яке інкримінується останньому, про що і зазначено в протоколі. Як вбачається, ОСОБА_1 був ознайомлений із змістом такого протоколу, про що свідчить його підпис у відповідній графі, зауважень або заперечень до якого він не зазначив.
В той же час, у своїх доводах захисник зазначає, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, які наведені в протоколі, а тому на його думку, в діях  ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.
Такі доводи захисника не є слушними та не ґрунтуються на вимогах закону.
Так, відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Повноваженнями щодо встановлення наявності у водія ознак сп`яніння наділений лише працівник поліції, а тому виявлення працівниками поліції ознак сп`яніння, навіть якщо вони обумовлені певними фізичними особливостями особи, є достатньою підставою для проведення огляду на стан сп`яніння.
Таким чином, за наявності підстав вважати, що водій керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, працівник поліції запропонував  ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, на що він відмовився. Тобто фактично водій не виконав вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення за    ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В той же час, відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення, зокрема, стану наркотичного сп`яніння. Так, з врахуванням наведеного положення Правил дорожнього руху, ОСОБА_1 був зобов'язаний пройти огляд на стан наркотичногосп`яніння на вимогу патрульного поліції в закладі охорони здоров'я.
В той же час, апеляційний суд зазначає, що з огляду на положення закону, відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння є самостійним складом адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 В доводах апеляційної скарги захисник також зазначає, що відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського є неналежним доказом, оскільки відеозапис не вівся безперервно та є постановочним, однак такі доводи апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому повністю відображена подія вчиненого ОСОБА_1 правопорушення. 
Отже, зафіксована на відеозаписах інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
В той же час, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом та передано автомобіль іншій особі, не є слушними та самі по собі не можуть бути безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, а також закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, оскільки в даному провадженні суд оцінює лише дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, а не дії поліцейського щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом.
Підсумовуючи викладене апеляційний суд вважає, що сукупність доказів, досліджених судом давали законні підстави дійти висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, а викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-
 
П ОС Т АН О ВИ В :
 
Апеляційну скаргу захисника Данько У.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від       23 грудня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

     Суддя                                                         Ю.Р.Трясун