Номер провадження: 33/813/1500/21
Номер справи місцевого суду: 947/28590/21 
Головуючий у першій інстанції Іванчук В.М. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       19.11.2021 року                                                                  м. Одеса

       Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання Тищенко М.В.,
особи, який з`явився до судового засідання:
-захисника ОСОБА_1 – Білика Віктора Станіславовича, 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2021 року, що складає 454 гривні.
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судовий розгляд справи відбувся формально, без встановлення судом обставин передбачених ст. 280 КУпАП, без аудіо-фіксації судового засідання, без перевірки наявних у матеріалах справи доказів на критерії їх належності та допустимості та без врахування відомостей, зазначених у клопотанні про закриття провадження у справі. 
Так апелянт пояснює, що огляд на стан сп`яніння проводився з грубим порушенням вимог ст. 266 КУпАП та профільних інструкції і порядку. Зокрема, з моменту виявлення поліцейськими ознак алкогольного сп`яніння до моменту пропозиції пройти огляд пройшло більше ніж дві години. Жодних доказів поважності пропуску такого часу, або доказів відмови від проходження апелянтом огляду у медичному закладі у встановленому законом порядку матеріали справи не містять. Протокол не містить опису дій, на підставі яких поліцейський дійшов висновку про відмову апелянта від проходження огляду на стан сп`яніння. Також апелянт наголошує, що слід відрізняти процедуру огляду на стан сп`яніння від фіксування відмови особи від проходження огляду в медичному закладі згідно п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року. Із наявного у матеріалах справи відео та змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що свідки не залучалися. Апелянт вказує, що норми ст. 266 КУпАП, якими визначені процедури здійснення огляду водія на стан сп`яніння і що передбачають проведення такого огляду без залучення свідків у випадку застосування технічних засобів відео фіксації, не поширюють свою дію на процедури документування відмови водія від проходження огляду на ста сп`яніння у встановленому законом порядку, які у свою чергу визначаються вказаним Порядком та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, згідно норм яких залучення двох свідків у такому випадку є обов`язковим.
Крім того, апелянт зазначає, що матеріали справи не містять доказів роз`яснення поліцейським його прав, передбачених законодавством України, допомоги у забезпеченні поліцейським його права на правову допомогу, а також документально посвідчених повноважень поліцейського на складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
За таких обставин апелянт вказує про безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності. 
Дослідивши уважно матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, який підтримав вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Ухвалюючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що вина правопорушника підтверджується зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду з огляду на таке.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №012297 від 06.09.2021 року, згідно до якого водій ОСОБА_1 06 вересня 2021 року о 11 год. 40 хв., в м. Одеса по вул. Суднобудівна, буд. № 11, керуючи автомобілем марки «FORD FUSION», номерний знак НОМЕР_1 , скоїв ДТП, при цьому водій керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. На місці ДТП водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер, а також від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 2);
- відеозапис з нагрудного відео реєстратора № 1641, з якого вбачається фіксування подій, що мали місце 06 вересня 2021 року в м. Одеса по вул. Суднобудівна на перехресті з пр. Адміральський за участі водія ОСОБА_1 , який на автомобілі марки «FORD FUSION» скоїв ДТП, в`їхавши в стовп, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було доставлено на автомобілі швидкої допомоги до медичного закладу. Після відвідування медичного закладу ОСОБА_1 був доставлений на місце ДТП, де працівник поліції повідомив останньому про наявність у нього відповідних ознак алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою засобу вимірювальної техніки або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду (а. с. 3). 
За приписами пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Конструкція даної норми права дає підстави вважати, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення вказаної норми права, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.
Отже, відеозаписом подій, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, належним чином зафіксовано пропозиція працівником поліції ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або у медичному закладі, та обставини відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду, що повністю узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №012297 від 06.09.2021 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
Посилання апеляційної скарги, що огляд осіб на стан алкогольного сп`яніння здійснюється не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його проведення, апеляційним судом не приймається як достатній довід для скасування постанови місцевого суду, оскільки забезпечення проведення огляду на стан сп`яніння протягом двох годин з моменту встановлення підстав для його проведення є одним із заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за умови згоди водія на проведення такого огляду, проте в даному випадку особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим такий довід апеляційної скарги є неспроможним. 
Твердження сторони захисту, що положення ст. 266 КУпАП щодо можливості незалучення свідків під час огляду на стан алкогольного сп`яніння не поширюються на процедури документування відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та залучення двох свідків у такому випадку є обов`язковим, сприймаються апеляційним судом критично з огляду на таке.
Відповідно ч. 2 ст. 266 КУпАП, у редакції закону, чинній на час порушення, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 266 КУпАП.
У своїх діях під час складання матеріалів про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП поліцейські керуються положеннями КУпАП, зокрема ст. 266. 
Крім того, з метою впровадження та конкретизації дій працівників поліції під час проведення огляду на стан сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення, затверджені інші підзаконні нормативно-правові акти, а саме: Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція від 09.11.2015 року), Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок від 17.12.2008 року), Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395 (далі - Інструкція від 07.11.2015 року).
При цьому, положення КУпАП мають вищу юридичну силу щодо цих підзаконних нормативно-правових актів. Також, слід зазначити, що вказані підзаконні нормативно-правові акти розроблені до внесення змін в ст.266 КУпАП.
Тому, в даному випадку під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 працівники поліції діяли у відповідності до чинного законодавства та правомірно керувались положеннями ст. 266 КУпАП, та апеляційним судом не встановлено порушення поліцейськими процедури фіксування даного правопорушення, а тому позиція апелянта не спростовує правильність висновків районного суду та вказує на помилкове тлумачення апелянтом положень закону. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що поліцейський Ісупову О.А. не роз`яснив його права, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №012297 від 06.09.2021 року у ньому зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, та останній поставив свій підпис в цьому протоколі та незгоди з тим, що написано в даному протоколі, не виявив.
Доводи апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення не містить опису дій, на підставі яких поліцейський дійшов висновку про відмову апелянта від проходження огляду на стан сп`яніння, а матеріали справи не містять документально посвідчених повноважень поліцейського на складання протоколу про адміністративне правопорушення, є безпідставними, оскільки чинне законодавство не вимагає долучення до матеріалів адміністративного провадження документів про повноваження поліцейських, та під час апеляційного провадження судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №012297 від 06.09.2021 року складений у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.
Отже, апеляційний суд констатує, що при розгляді справи судом першої інстанції надано доказам по справі належну та об`єктивну оцінку, та твердження апелянта про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.
Таким чином, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.
Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч.1 КУпАП.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Одеського апеляційного суду                                О.М. Таварткіладзе