ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/16202/21	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П. 	
Провадження № 33/817/22/22 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши 04 січня 2022 року у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду з участю представника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , - Никитюка Р. І. справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн. 
Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 адвокат Никитюк Р. І. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Вказує, що диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншою сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських засобів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зазначає, що суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом. При цьому посилається на те, що згідно з визначенням термінів, наведеному у п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Також, відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування сулами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», вбачається, що відповідальність за ст. 130 КУпАП і несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа і транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. 
Вказує, що таким чином закон пов`язує відмову особи, яка здійснювала керування транспортного засобу, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та таке керування повинне бути доведеним у встановлений законом спосіб. Однак, доказів того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.
Наголошує на тому, що відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у разі наявності свідків вчинення адміністративного правопорушення їх прізвище та адреса проживання повинні бути зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення. А тому прийняте судом в якості доказу пояснення ОСОБА_2 не може вважатись поясненням свідка, оскільки такий не був відображений в протоколі та не набув такого статусу.
Посилається на те, що поза увагою суду залишився той факт, що протокол про адміністративне правопорушення був складений 07 вересня 2021 року о 23 год. 40 хв., а пояснення у ОСОБА_2 були відібрані 08 вересня 2021 року. Крім цього, на відеозаписі працівником поліції було підтверджено, що жодного свідка при розгляді справи про адміністративне правопорушення не залучалось.
Вказує, що долучений до справи відеозапис під умовною назвою “відео порушення” не є належним та допустимим доказом, оскільки з нього неможливо встановити джерело його походження, час та дату його створення такого, як і час, дату та місце відображеного на ньому відеоматеріалу.
Звертає увагу суду на неправомірне відхилення пояснень безпосередньо допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які засвідчили факт того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.
Наголошує на тому, що письмові пояснення свідка ОСОБА_2 не є належними доказами у справі з огляду на те, що його не було безпосередньо допитано у судовому засіданні та не попереджено про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень.
На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце її розгляду, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не подав.
Його представник - адвокат Никитюк Р. І., пояснив, що ОСОБА_1 не заперечує про розгляд справи у його відсутності. 
Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд вважає, що справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Никитюка Р. І., який просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, перевіривши матеріали та доводи, викладені в апеляційній скарзі, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП суд (суддя) при розгляді справи про адміністративне правопорушення має всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її у відповідності до закону.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; а також з`ясувати інші підстави для правильного вирішення справи.
Так, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Згідно норм статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Проте зазначених вимог закону судом першої інстанції при розгляді справи не дотримано, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 “Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті” під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функції водія під час руху такого засобу.
Отже, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП може настати в разі відмови особи від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, за умови доведеності обставин здійснення нею функції водія під час руху такого засобу.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. 
Згідно з постановою суду ОСОБА_1 07 вересня 2021 року о 23 год. 10 хв. в м. Тернопіль по вул. Бойчуків, 5А, керував транспортним засобом «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 6810 ARBF-0422 (повірка дійсна до 26 травня 2022 року) та огляду в найближчому медичному закладі водій відмовився в категоричній формі, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції визнав останнього винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме дійшов висновку, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
При цьому суд першої інстанції керувався наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №306097 від 07 вересня 2021 року із викладеними обставинами вчинення правопорушення; копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/3177, що чинне до 26 травня 2022 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП ТОМЦЗНЗ ТОР від 07 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 ; письмовими поясненнями ОСОБА_5 від 08 вересня 2021 року; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №156280 від 07 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ознаками ч. 3 ст. 122 КУпАП; рапортом поліцейського взводу 2 роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Ковалик К. від 07 вересня 2021 року; відеозаписами із нагрудних камер поліцейських та відеореєстратора службового автомобіля. 
Разом з тим, враховуючи, що відеоматеріали поліцейського не відображають самої події керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , в тому числі і в стані алкогольного сп`яніння, висновки місцевого судді ґрунтуються фактично лише на письмових показаннях свідка ОСОБА_2 , в яких зазначено, що 07 вересня 2021 року о 22:30 год. по вул. Пушкіна, 5, він зустрів громадянина, який перебував в стані алкогольного сп`яніння та мав намір сісти за кермо автомобіля марки Renault, почати рух. Він разом з товаришами відмовивши його їхати, запропонували відвезти його додому, на що він погодився, за умови відвезти його додому на його транспортному засобі марки Renault та надав йому дозвіл керувати даним автомобілем. По прибутті на вул. Бойчуків, 5а, доставили водія та його транспортний засіб без пошкоджень та за декілька хвилин водій почав грубо поводитися, нецензурно висловлювався та здійснив виклик на лінію 102, після чого сів за кермо транспортного засобу марки Renault, який був ним припаркований, та проїхав декілька метрів. 
При цьому дані показання суперечать показанням безпосередньо допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_1 є його сусідом. Близько 23 год. вийшовши з дому, побачив як під`їхав автомобіль Renault Megane. ОСОБА_1 вийшов з переднього пасажирського сидіння даного автомобіля. За кермом автомобіля був молодий чоловік високого зросту, худорлявий, з яким не знайомий. Даний чоловік лише підвіз додому ОСОБА_1 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив про те, що 07 вересня 2021 року перебував з ОСОБА_1 в кафе по вул. Пушкіна, до нього підійшли незнайомі та запропонували його підвезти. По приїзду до місця проживання ОСОБА_1 стояв осторонь автомобіля, викликав поліцію з причини заволодіння його транспортним засобом. 
Чому саме в основу рішення суддя поклав письмові показання свідка ОСОБА_2 , які він визнав такими, що відповідають дійсності, і чому він вважає показання безпосередньо допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неправдивими, в постанові не зазначено, при цьому не наведено будь-яких доказів вчиненого ним правопорушення. 
Крім цього, як встановлено суддею апеляційного суду, даний свідок в судовому засіданні місцевого суду не допитувався, а тому доводи апелянта в частині того, що письмові пояснення свідка ОСОБА_2 являються неналежними доказами у справі, є слушними.
Аналогічна позиція міститься у висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 27.06.2019 справа №560/751/17), згідно з якими, показання свідків не є належними доказами правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх показання не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 6 ст. 13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Також суд звертає увагу на те, що рапорт працівника поліції в розумінні ст. 251 КУпАП не може вважатись доказом вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , оскільки такий містить виключно суб`єктивну думку зацікавленої особи, з якими погоджується суддя апеляційного суду.
Така позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.05.2020 справа №524/5741/16-а, де суд наголосив, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
При цьому будь-яких інших переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтвердили винуватість ОСОБА_1 , в матеріалах справи немає. 
Таким чином, оскільки в порушення вимог ст. 251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено належних доказів вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у протоколі, а протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими доказами, не є вичерпним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена. 
Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського суду з прав людини. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні у справі “Аллене де Рібемон проти Франції” від 10 лютого 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. У рішенні “Маліж проти Франції” від 23 вересня 1998 року Європейський суд з прав людини визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення. Європейський суд з прав людини підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі “Коробов проти України” Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення “поза розумним сумнівом”.
З огляду на вищенаведене, з урахуванням практики ЄСПЛ та відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та того, що апеляційний суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адмінвідповідальності, приходжу до висновку, що факт вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведений. 
Згідно з пунктом 2 частини 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
Оскільки суддею суду апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддя суду першої інстанції при визнанні останнього винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не дотримався вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, - постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП України, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Никитюка Р. І. задовольнити.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського 
апеляційного суду Г. І. Коструба