ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2022 року  
м. Київ
справа № 310/5233/16-к
провадження № 51-1662км21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого | ОСОБА_1 ,
суддів | ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання | ОСОБА_4 ,
засудженого | ОСОБА_5 ,
захисника | ОСОБА_6 ,
прокурора | ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу касаційну скаргу засудженого на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 січня 2021 року щодо 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Бердянська Запорізької області,
засудженогоза вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 350Кримінального кодексу України (далі – КК).
Обставини справи 

1.  Бердянський міськрайонний суд Запорізької області вироком від 12 березня 2020 року засудив ОСОБА_5 за частиною 2 статті 350 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі статті 75 КК суд звільнив засудженого від призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.
2.  Суд визнав доведеним, що 15 червня 2015 року близько 15:20 на причалі № 9 Бердянського морського торговельного порту (далі – Порт) в м. Бердянську Запорізької області у засудженого, що є директором ТОВ «Почерк», у власності якого перебуває риболовецький сейнер «Вера», виник конфлікт з представниками служби морської безпеки Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі – БФ ДП «АМПУ»), які вимагали, щоб члени команди повернутись на судно, а також перешкоджали підключити електричне живлення до сейнера та розвантажити виловлену рибу на причал. В ході конфлікту засуджений завдав представникам цієї служби ОСОБА_8 та ОСОБА_9 побоїв, та ОСОБА_10 – побоїв та легких тілесних у зв`язку з виконанням цими службовими особами своїх повноважень.
3.  Запорізький апеляційний суд згаданою ухвалою звільнив засудженого від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до частини 5 статті 74 КК, а в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 скасував вирок суду першої інстанції та призначив новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Вимоги і доводи касаційної скарги

4.  У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), просить скасувати оскаржені вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
5.  Він зазначає, що його дії щодо потерпілих не можуть вважатися побоями в розумінні частини 2 статті 350 КК. Стверджує, що ряд очевидців не підтвердили в суді встановлених обставин. Досліджені в судовому засіданні відеофайли також не підтверджують нанесення засудженим ударів потерпілим відповідно до пред`явленого обвинувачення. Навпаки, на записах видно, що саме потерпілі спровокували конфлікт, оскільки штовхали засудженого, хапали засудженого за руки та шию, чим йому було завдано ушкоджень як службовій особі під час виконання ним своїх повноважень. Суди не надали оцінки цим діям потерпілих, а також перешкоджанню швартування судна, вивантаженню риби та здійсненню підготовчих дій для підключення до електроспоживання. 
6.  Засуджений вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що потерпілі виконували свої службові повноваження. При цьому самі потерпілі не заперечували, що діяли, виконуючи вказівку керівництва БФ ДП «АМПУ» примусити засудженого укласти договір на надання додаткових послуг і тому неправомірно перешкоджали йому здійснити дії, на які він мав право без укладення додаткового договору, оскільки є платником портового збору, що підтверджено рядом рішень антимонопольного комітету та господарських судів. 
7.  Також засуджений зазначає, що обвинувальний акт надійшов до суду з порушенням строків досудового розслідування. Відеозаписи, що досліджувались судом першої інстанції, є недопустимими доказами, оскільки зібрані не процесуальним способом. Окрім того, засуджений вказує, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним діяння.  
Позиції  учасників розгляду
8.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
9.  Адвокат ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 подав до Суду заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні касаційної скарги. 
10.  У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали доводи касаційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі. 
11.  Прокурор частково підтримала доводи касаційної скарги та вважала, що ухвалу апеляційного суду належить скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Оцінка Суду
12.  Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі і заперечені доводи, Суд дійшов висновку, що подану скаргу належить задовольнити частково.
Щодо доводів про порушення строків досудового розслідування

13.  В касаційній скарзі засуджений стверджує, що обвинувачення йому було пред`явлено із порушенням строків досудового розслідування, передбачених пунктом 4 частини 3 статті 219 КПК. 
14.  Суд відхиляє цей довід. Згідно матеріалів досудового розслідування його було повідомлено про підозру 20 квітня 2016 року, а обвинувальний акт затверджено 27 липня 2016 року.
15.  В реєстрі матеріалів досудового розслідування міститься інформація, що 30 травня 2016 року досудове розслідування було зупинено, а 16 червня 2016 року — відновлено.
16.  Відповідно до частини 5 статті 219 КПК строк із дня зупинення кримінального провадження до дня відновлення кримінального провадження не включається у строки, передбачені цією статтею.
17.  Окрім того 5 липня 2016 року було прийнято рішення про продовження строків досудового розслідування. Отже, за вказаних обставин строки досудового розслідування порушено не було.
Щодо доведеності винуватості у вчиненні злочину

18.  Відповідно до статті 433 КПК Суд не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
19.  Проте касаційний суд зобов`язаний перевірити в межах доводів, висловлених в касаційній скарзі, чи були додержані судами попередніх інстанцій процесуальні норми, що регулюють розгляд судами обвинувачення, у тому числі положення, що стосуються оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів – їх достатності для висновків суду.^[1]
20.  Засуджений визнаний винуватим в умисному нанесенні побоїв та заподіянні легкого тілесного ушкодження службовій особі у зв`язку з її службовою діяльністю. Суд вважає, що для кваліфікації дій особи за частиною 2 статті 350 КК обвинувачення має довести як наявність об`єктивної сторони діяння, тобто нанесення побоїв та/або заподіяння легкого тілесного ушкодження обвинуваченою особою, так і спрямованість її умислу на протидію виконанню службових повноважень.
21.  Для цього слід зважати на відповідність дій службових осіб вимогам посадових інструкцій та нормативних актів, що регулюють їх діяльність. Також слід враховувати, що сама по собі наявність у потерпілого тілесних ушкоджень не є беззаперечним доказом того, що вони виникли саме від умисних дій засудженого.
22. У вироку вказано, що засуджений заподіяв побоїв та тілесних ушкоджень потерпілим, які є співробітниками служби морської безпеки БФ ДП «АМПУ». Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_10 вимагав у членів екіпажу повернутися на борт судна, також ОСОБА_10 разом із ОСОБА_9 перешкоджали розвантаженню на причал ящиків з рибою, що належали підприємству засудженого. У той же час у вироку не зазначено, чи передбачали їх службові повноваження можливість вчинення ними тих дій, що були встановлені судом і якими положеннями ці повноваження передбачені. 
23.  В ухвалі апеляційний суд зазначив, що погоджується з твердженнями обвинуваченого, що в діях потерпілих можуть бути встановлені ознаки виходу за надані їм повноваження, однак вважав, що ці обставини є предметом дослідження в іншому провадженні і не можуть бути обставиною, що виключає наявність в діях засудженого ознак злочину, передбаченого статтею 350 КК.
24.  Суд не погоджується з таким підходом, адже не з`ясувавши контекст, в якому відбувся конфлікт, і не встановивши обсяг повноважень службових осіб та відповідність їх поведінки цим повноваженням, апеляційний суд фактично відмовився від встановлення обов`язкових елементів складу злочину, у якому визнав винуватим засудженого, оскільки дії особи, спрямовані на протидію протиправній поведінці з боку службових осіб, не можуть кваліфікуватися за статтею 350 КК. 
25.  Висновок про винуватість засудженого суди обґрунтували, зокрема, відеозаписом, здійсненим ОСОБА_8 на місці події, який, за висновком судів попередніх інстанцій, підтверджує пред`явлене йому обвинувачення. Натомість зазначений відеозапис подій не підтверджує висновки судів щодо фактичних обставин справи. Зокрема на відеозаписі не зафіксовано ані завдання ударів в голову ОСОБА_10 , ані завдання ударів потерпілому ОСОБА_9 . Також вказаний відеозапис підтверджує доводи скаржника про те, що потерпілі активно провокували конфлікт, хапали засудженого за руки та плечі.
26.  Для того, щоб провести не завжди очевидну межу між побоями і діями, зумовленими рефлекторними реакціями або самозахистом, суду слід взяти до уваги не лише факт завдання тілесних ушкоджень або побоїв з боку обвинуваченої особи, але і контекст, у якому відбулася подія.^[2]Якщо особа відштовхує того, хто неправомірно завдає їй удару, зупиняє чи блокує такий удар, намагається звільнитися від неправомірного втручання в її особистий простір, навіть якщо внаслідок таких дій опонент зазнає фізичного болю, такі дії не можуть вважатися побоями як у значенні статті 126 КК, так і у значенні статті 350 КК, оскільки мета таких дій полягає в уникненні небезпеки для життя і здоров`я і запобіганні втручанню у свій особистий фізичний простір.
27.  Проте суди попередніх інстанцій не надали жодної оцінки поведінці потерпілих і, таким чином, не встановили поза розумним сумнівом, що дії засудженого були зумовлені саме умислом на перешкоджання виконанню службових обов`язків.
Щодо порушення вимог статті 419 КПК

28.  Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, засуджений звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказав лише на порушення таємниці нарадчої кімнати, однак повідомив про намір доповнити свою апеляційну скаргу пізніше, оскільки одержав повний текст оскарженого вироку із запізненням. 
29.  11 серпня 2020 року до початку судового розгляду засуджений подав доповнення до апеляційної скарги на 60 аркушах (том 6, а.с. 85?144). Відповідно до частини 3 статті 403 КПК до початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її. Такі доповнення є невід`ємною частиною апеляційної скарги і, відповідно, апеляційний суд має надати відповіді на викладені в ній доводи. 
30.  Однак, в ухвалі апеляційного суду немає жодної згадки про доводи апеляційної скарги, викладені в цих доповненнях, і, відповідно, не надані відповіді на ці доводи. Отже ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 419 КПК.
31.  Враховуючи викладене, Суд вважає, що у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону ухвалу апеляційного суду належить скасувати із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, а також у касаційній скарзі, дати на них вичерпні відповіді та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
З огляду на викладене, керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                       ОСОБА_3 

^[1]     Постанови Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/75286445, від 20 лютого 2020 року у справі № 360/2303/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/87857789, від 09 вересня 2020 року у справі № 658/1281/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/91555076

^[2] Постанова від 20 жовтня 2020 року у справі № 444/2115/17, п. 20, http://reyestr.court.gov.ua/Review/93014930