ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5681/21                                                Головуючий у І інстанції – Непочатих В.О.
                                                                                                   Суддя-доповідач – Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 лютого 2022 року                                                                                            м. Київ
          
        Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                        суддів:                 Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,  

               при секретарі:                 Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від          04 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про скасування пункту протоколу та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- скасувати пункт 15 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні Позивачу одноразової грошової допомоги від 22.04.2021 № 64;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити Позивачу виплату одноразової грошової допомоги згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що відповідно до пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Також зазначає, що після звільнення він багаторазово звертався до медичних закладів для проходження лікарсько-консультативної комісії, однак отримував відмову у встановленні причинного зв`язку захворювання пов`язаного з захистом Батьківщини і лише 24.03.2021 за результатами оскарження в адміністративному порядку отримав довідку МСЕК із зазначеною причиною втрати працездатності і набув право на отримання спірної виплати.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у позовній заяві, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 дійсно в період з 30 квітня 2018 року по 29 травня 2018 року, з            04 червня 2018 року по 28 червня 2018 року, з 20 січня 2019 року по 25 березня 2019 року, з 10 квітня 2019 року по 27 червня 2019 року, з 10 липня 2019 року по 11 липня 2019 року, з          01 серпня 2019 року по 08 серпня 2019 року, з 24.03.2020 року по 22 травня 2020 року, з            06 червня 2020 року по 11 червня 2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.
Згідно з посвідчення серії НОМЕР_1 від 16 червня 2018 року, Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Наказом Командира військової частини НОМЕР_2 від 08.07.2020 № 170 прапорщика ОСОБА_1 , старшину 3 танкової роти танкового батальйону Військової частини НОМЕР_2 , звільненого наказом Командира 30 окремої механізованої бригади від 15.06.2020 № 112-рс з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), з 08.07.2020 виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, і направлено для зарахування на військовий облік до Чернігівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Чернігів.
Відповідно до Свідоцтва про хворобу Госпітальної військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 від 02 липня 2020 року № 922, Позивача визнано обмежено придатним до військової служби у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби.
Як вбачається з медичної картки Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради № 14585281, Позивач проходив медичну комісію для вирішення питання щодо направлення на огляд медико-соціальної експертної комісії.
28 вересня 2020 року Позивача направлено на Центральну військово-лікарську комісію для вирішення питання щодо направлення на огляд медико-соціальної експертної комісії.
Згідно Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серії 12 ААА № 039396 від 16 грудня 2020 року Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії № 1, Позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 20%.
28 грудня 2020 року Позивач звернувся до Голови Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 із заявою, в якій просив передати його справу для перегляду рішення щодо визначення причинного зв`язку професійної працездатності.
Як зазначено Позивачем в Позовній заяві, МСЕК надано йому відповідь про те, що це питання не в їх компетенції.
26 січня 2021 року Позивач звернувся до Голови обласної військово-лікарської комісії з аналогічною заявою.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) від 23 лютого 2021 року № 72, захворювання Позивача пов`язані із захистом Батьківщини.
Також, як вбачається з вказаного Витягу від 23 лютого 2021 року № 72, причинний зв`язок захворювань за свідоцтвом про хворобу ВЛК в/ч НОМЕР_3 № 922 від 02.07.2020 -відмінено.
Згідно Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серії 12 ААА № 039455 від 24 березня 2021 року Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії № 1, Позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 20% у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними із захистом Батьківщини.
Після встановлення 20% втрати професійної працездатності у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними із захистом Батьківщини, Позивач 25 березня 2021 року подав відповідну заяву з документами до Чернігівського обласного військового комісаріату щодо призначення одноразової грошової допомоги.
22 квітня 2021 року протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 64 Позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі пункту 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки Позивача звільнено з військової служби 08 липня 2020 року, а 24 березня 2021 року встановлено ступень втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.
Вважаючи відмову Відповідача протиправною, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності без установлення інвалідності через пропуск тримісячного строку після звільнення з військової служби.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлено протоколом засідання комісії від 22 квітня 2021 року № 64 прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих Законом повноважень, а тому відсутні підстави для його скасування.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та при розгляді апеляційної скарги вказує наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом                           № 2011-ХІІ.
Частиною першою статті 16 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За приписами пункту 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, за приписами частини 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання статті 16-3 Закону № 2011-XII Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок № 975).
Пунктом 3 Порядку № 975 визначено, що у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 975 у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках, зокрема від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Пунктом 11 Порядку № 975 передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Так, підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 слугував той факт, що ступінь втрати працездатності була встановлена поза межами тримісячного терміну після його звільнення з військово служби.
Як зазначено Позивачем в апеляційній скарзі, документи, передбачені пунктом 11 Порядку № 975 для виплати одноразової грошової допомоги, він мав змогу надати Відповідачу тільки після прийняття Військово-лікарською комісією Збройних Сил України рішення, оформленого протоколом № 72 від 23 лютого 2021 року щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), та отримання Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серії 12 ААА № 039455 від 24 березня 2021 року Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії № 1, про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Таким чином, на переконання Позивача, до складання Військово-лікарською комісією Збройних Сил України протоколу № 72 від 23 лютого 2021 року та Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серії 12 ААА № 039455 від 24 березня 2021 року Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії № 1, останній був позбавлений права звернутись до Відповідача із заявою для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
Проте, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28 вересня 2020 року Позивача направлено на Центральну військово-лікарську комісію для вирішення питання щодо направлення на огляд медико-соціальної експертної комісії.
Разом з тим, лише 16 грудня 2020 року Позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 20%, що підтверджується Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серії 12 ААА № 039396 Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії № 1.
Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 червня 2018 року (справа № 750/5074/17) ч. 6 ст. 16 Закону № 2011-XII для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції  ст. 16 Закону № 2011-ХІІ  після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 803/1093/16 (провадження № К/9901/23340/18).
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5          ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки Позивачу вперше встановлена ступінь втрати професійної працездатності більш ніж через 4 місяці після звільнення зі строкової військової служби, то у Позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги за ст. 16 Закону № 2011-ХІІ.
Таким чином, Відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 243,  308, 310, 315,  316,  321,  322,  325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький

                                                                                                      О.М. Оксененко

Повний текст складено 03.02.2022 року.