Справа № 143/1529/20
Провадження № 22-ц/801/114/2022
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року	Справа № 143/1529/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О.,
суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П., 
розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у при-міщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом 
Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до 
ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , її представника адво-ката Хейніса Олександра Григоровича на рішення Погребищенського район-ного суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року, ухвалене у приміщен-ні суду у м. Погребище Вінницької області за головування судді Сича С. М., 
В С Т А Н О В И В:
24 грудня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у Погребищенський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредит-ної заборгованості у розмірі 36260,57 гривень. Позовні вимоги мотивовані нас-тупними обставинами. 27 серпня 2014 року ОСОБА_1 , звернувшись до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, підписала заяву № б/н, підтвердивши свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умо-вами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачка ознайомлена з діючими на момент підписання анкети-заяви Умовами та правилами надання банківських послуг, що підтверджується її підписом в анкеті-заяві, де містяться відповідні запевнен-ня позичальниці щодо ознайомлення, надання їй документів у письмовому вигляді. При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою укладений правочин є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Такий договір укладається лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та пра-вила надання банківських послуг і Тарифи, викладені на банківському сай-ті www.privatbank.ua, згідно з якими обслуговується  ОСОБА_1 . 
Відповідно до виявленого бажання відповідачці був відкритий кредитний рахунок, встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі, визначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, доданій до позовної заяви. Для користування кредитним картковим рахунком відпо-відачка отримала кредитну картку ( номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначені у довідці про їх отримання, що додана до позовної заяви ). На-далі розмір кредитного ліміту збільшився до 9700,00 гривень, що підтверджу-ється довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких ОСОБА_1 при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного лі-міту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При цьому у сторін дого-вору виникають обов`язки: у кредитора з інформування позичальниці щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у пункті 1.1.3.1.9 договору, у позичальниці - з отримання виписки про стан, здійснені операції по карткових рахунках ( пункт 1.1.2.1.5 договору ). Неотримання або несвоєчасне отримання відповідачкою виписок про стан ра-хунків не звільняє її як боржницю від виконання зобов`язань за укладеним та дійсним правочином. У разі незгоди зі змінами Умов та правил надання бан-ківських послуг і Тарифів позичальниця має право надати банку заяву про ро-зірвання договору, виконавши умови пункту 2.1.1.5.4 договору.
Відповідачка зобов`язалася повернути позивачу витрачену частину кредит-ного ліміту відповідно до умов договору, а саме згідно пункту 2.1.1.12.3, від-повідно до пункту 2.1.1.5.5 погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати ко-місії, на умовах, передбачених цим договором, слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно пункту 2.1.1.5.7
У разі порушення строків платежів відповідно до умов договору відпо-відачка сплачує відсотки у визначеному Тарифами розмірі. У редакції Умов та правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року, згідно підпункту 2.1.1.2.12, по-чинаючи зі 181-го дня з моменту порушення зобов`язань відповідачка зобов`я-залася сплатити банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого у строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України встановлені за домовленістю сторін у розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0 % - «Універсальна голд».
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, відповідачці надана можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредитного ліміту. Однак ОСОБА_1 , зобов`язавшись здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше міні-мального обов`язкового платежу, розрахованому у процентному співвідношен-ні від його загальної заборгованості, своєчасно не надавала позикодавцеві кош-ти для погашення заборгованості за кредитом, порушуючи свої боргові зобов'-язання, передбачені умовами договору, що відображено у розрахунку заборго-ваності за чинним, дійсним правочином. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, не погашає заборгованість за дого-вором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та ін-тересів банку. Станом на 27 жовтня 2020 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути з неї, у розмірі 36260,57 гривень, з яких: 35186,30 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1074,27 гривень - заборгованість за простроченими відсотками.
У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань, непогашенням у повному обсязі заборгованості перед банком, останній змушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд стягнути на його користь з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2014 року № б/н у розмірі 36260,57 гривень та судові витрати зі сплати судового збору.
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково, з ОСОБА_1 на користь банку стягнута заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором про надання банківських послуг від 27 серпня 2014 року № б/н у розмірі 6966,44 гривень, а також 403,79 гривні судового збору. У іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 03 листопада 2021 року, ОСОБА_1 , її представник адвокат Хейніс О. Г. оскаржують його в апеляційному порядку, просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Скаржники вважають оскаржуване рішення ухваленим за неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправиль-ного дослідження доказів, зазначаючи, що наданий до позовної заяви розраху-нок заборгованості не підтверджує наявність боргу відповідачки, не є належним доказом. Згідно виписки з банківського рахунку банк відобразив розмір витрат та надходжень коштів, а також відрахування відсотків та пені. З цієї виписки убачається, що сума повернутих банку коштів є більшою, аніж фактично отри-мана. Однак судом першої інстанції залишено поза увагою, що розрахунок за-боргованості є необґрунтованим, оскільки наведена у ньому інформація не під-тверджується випискою з банківського рахунку, яка є первинним документом. 
Визначеним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 17 грудня 2021 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «При-ватБанк» не скористалося.
Згідно норми частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового міні-муму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстан-ції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши у відповідності до частини першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній дока-зами, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній доводи сторін, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судово-го рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідачки, її представника задоволенню не підлягає.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах дово-дів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками спра-ви, що 27 серпня 2014 року з метою отримання банківських послуг та за влас-ною ініціативою відповідачкою підписана анкета-заява № б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, якою ОСОБА_1 згідно статті 634 ЦК України у повному обсязі приєдналася до зазначе-них Умов та правил, розміщених на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за посиланням www.privatbank.ua, які разом з Тарифами банку складають дого-вір банківського обслуговування. Відповідачці був відкритий кредитний карт-ковий рахунок, встановлений змінюваний у подальшому кредитний ліміт, вида-на кредитна картка.
Згідно розрахунку банку заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором через невиконання нею узятих на себе зобов`язань ста-ном на 27 жовтня 2020 року становила 36260,57 гривень, з яких: 35186,30 гри-вень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1074,27 гривень - забор-гованість за простроченими відсотками.
Частково задовольняючи позов АТ КБ «Приватбанк», стягуючи на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6966,44 гривень, суд першої інстанції, керуючись нормами статей 207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, зазначив про недоведеність позивачем, що на час укла-дання відповідного договору між сторонами у справі діяли саме конкретні Умо-ви, а не інші, що саме ці Умови розуміла відповідачка, ознайомилася та погоди-лася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил на-дання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови що-до сплати процентів. Відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав вва-жати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір прострочених від-сотків за користування кредитом, а тому вважав, що у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості за відсотками необхідно відмовити. Вирішу-ючи питання щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд зазначив, що наявною у справі випискою за договором підтверджується фактичне користу-вання відповідачкою кредитними коштами, починаючи з 29 серпня 2014 року. Однак за весь період користування ОСОБА_1 кредитними коштами позивачем здійснювалося списання неузгоджених відсотків та пені, через що збільшувалася заборгованість за тілом кредиту. Тому суд дійшов висновку, що сума заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню, має бути змен-шена на суму списаних відсотків у розмірі 27119,86 гривень та пені на суму 1100,00 гривень, та, зрештою, становить 6966,44 гривень. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на часткове за-доволення позову пропорційно розміру задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто 403,79 гривні судових витрат.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, викла-деними в оскаржуваному рішенні, визнає їх правильними, такими, що не супе-речать фактичним обставинам справи внаслідок повного, безпосереднього до-слідження усіх наявних у матеріалах справи доказів, тому рішення підлягає залишенню без змін. Належить визнати законність та обґрунтованість оскаржу-ваного рішення також в частині щодо вирішення позовних вимог зі стягнення заборгованості за простроченими відсотками, яке є законним, обґрунтованим та об`єктивним.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отри-маних у кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань пози-чальницею.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксо-ваний в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обміня-лися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - від-повідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послу-ги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо ). Умови пуб-лічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Нормами статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання роз-робляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і дове-дені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент ( споживач послуг банку ) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умо-вами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процен-тів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку Укра-їни. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомі-сяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачений обов`язок пози-чальника повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користу-вання позиченими коштами поділяються на встановлені законом ( розмір та під-стави стягнення яких визначаються актами законодавства ) та договірні ( розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі ).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним дого-вором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується нада-ти грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановле-них договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України ).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки ( фіксована або змінювана ) та порядок їх сплати за кредитним догово-ром визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпе-чення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку корис-тування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укла-дення договору.
З матеріалів цієї справи, зокрема, із анкети-заяви позичальниці від 27 серпня 2014 року убачається відсутність в ній умов щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки ( пені, штрафу ) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «Приватбанк», звернувшись в суд з вимогою про погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, про-сив окрім заборгованості по простроченому тілу кредиту (суми, яку фактично отримала у борг позичальниця), стягнути прострочені відсотки в сумі 1074,27 гривні. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і по-рядок нарахування заборгованості у цій частині, позивач, крім розрахунку кре-дитної заборгованості за договором посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, в тому числі і на зміни, які вносилися до них в 2019 році, а також на Тарифи як невід`ємну частину договору, яким у тому числі визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта ( боржника ) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пені та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку.
Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ( банку ), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року ( провадження № 6-16цс15 ) та не спростовано позивачем. За таких обставин, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, подані банком Витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна ( типова ) форма, встановлена до укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Отже колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для визнання факту, що сторони у цій справі у письмовому вигляді обумовили розмір та по-рядок нарахування відсотків за користування позичальником кредитними кош-тами. Такий висновок зроблений з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України.
Як наслідок, належить погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1074,27 гривень відсотків за користування кредитними коштами необхідно відмовити. Щодо заборгованості за простроченим тілом кредиту, то, як слідує із розрахунку, прострочене тіло кредиту становить 35186,30 гривень. Як зазначалося, рішення суду у частині стягнення заборгова-ності за простроченим тілом кредиту є законним, обгрунтованим, об`єктивним та справедливим.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, боржниця та її представник вказують, що сума внесених відповідачкою коштів загалом перевищує суму фактично отриманих кредит коштів та при цьому наводять власний розраху-нок, що свідчить, на думку скаржників, про відсутність заборгованості за про-строченим тілом кредиту. При цьому скаржники зауважують, що згідно випис-ки по рахунку сума погашених відсотків, списаних банком, становить 27119,86 гривень. 
З доводами апеляційної скарги погодитися не можна, вони є суб`єктив-ними, безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки суперечать змісту операцій по рахунку, відображених у виписці по картці/рахунку боржниці, не відповідають первинному документу - виписці по рахунку, є надуманими, безпідставними.
Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд пер-шої інстанції правильно вирішив питання щодо розподілу судового збору у справі за результатами ухваленого законного рішення. Ураховуючи необхід-ність залишення апеляційної скарги відповідачки та її представника без задо-волення, судові витрати по сплаті у дохід держави судового збору у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду, залишаються за скаржницею - відпові-дачкою у справі.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та ін-шими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущен-нях. Згідно з частиною першою статті 77, частиною другою статті 78, стат-тею 79, частиною першою статті 80 цього Кодексу належними є докази, які міс-тять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтвер-джуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , її представника адвока-та Хейніса Олександра Григоровича залишити без задоволення.
Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 лис-топада 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства ко-мерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стяг-нення кредитної заборгованості залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                            Л. О. Голота

В. П. Рибчинський