ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

14 лютого 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/10140/21
Головуючий у першій інстанції – Рахманкулова І. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/290/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, 
місце ухвалення додаткового  рішення – м. Чернігів,
дата складання повного тексту додаткового рішення суду першої інстанції – 11 листопада 2021 року.

                                     У С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири; судові витрати по справі стягнути з відповідача.
Рішенням від 28 жовтня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
01 листопада 2021 року представник ОСОБА_2 – адвокат Бабинець С.П. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн.
Додатковим рішенням від 11 листопада 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова задовольнив частково заяву представника відповідача – адвоката Бабинця С.П. про стягнення витрат на правничу допомогу. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн. В іншій частині заяви відмовив.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2021 року та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що до районного суду не подавалось жодного клопотання, підписаного позивачем або його представником, про зменшення суми судових витрат з 12 000 грн до 4 000 грн, що є порушенням вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України. Районний суд за власною ініціативою зменшив розмір судових витрат, що є порушенням вимог процесуального законодавства і не відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18, за яким суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, за власною ініціативою.
У наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою, просить додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.
Обґрунтовуючи доводи відзиву, ОСОБА_1 зазначала, що 11 листопада 2021 року представник позивача подавав клопотання про зменшення розміру витрат до 2 000 грн, оскільки заявлений стороною відповідача розмір витрат значно завищений, та просив урахувати фінансовий стан позивачки, яка має на своєму утриманні трьох дітей. Наголошує на тому, що районний суд зменшив розмір витрат на правову допомогу не за власною ініціативою, а за клопотанням позивача. Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач та його представник заявляли, що будуть понесені витрати у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а додаткове рішення  – без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дійшовши висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в сумі 4 000 грн, суд першої інстанції врахував клопотання представника позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співмірності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
Як свідчать матеріали справи, представництво інтересів ОСОБА_2 у суді першої інстанції здійснював адвокат Бабинець С.П. на підставі договору про надання правової допомоги від 16 вересня 2020 року (а.с. 63), ордеру на надання правової допомоги серії ЧН № 116098 від 25 вересня 2021 року (а.с. 64).
Відповідно до п. 3.1 договору про надання правової допомоги від 16 вересня 2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Бабинцем С.П., вартість послуг складає 12 000 грн.
Згідно з актом виконаних робіт від 29 жовтня 2021 року, адвокатом Бабинцем С.П. надано, а ОСОБА_2 прийнято та сплачено наступний перелік послуг та робіт (а.с. 129):
- вивчення документів та матеріалів, пов`язаних з підготовкою відзиву за позовом та заперечення протягом 2 годин вартістю 2 000 грн;
- підбір та аналіз законодавчих актів та інших нормативних документів з правовідносин, які виникають з підстав визнання житлової квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке не перебувало в зареєстрованому шлюбі, а також визнання права власності на 1/2 частину квартири, протягом 2 годин вартістю 2 000 грн;
- узгодження правової позиції, оцінка правової перспективи, збір доказів протягом 1 години вартістю 1 000 грн;
- правове обґрунтування, підготовка, складання та оформлення відзиву, заперечення, виготовлення ксерокопій додатків, поштові та транспортні послуги протягом 3 годин вартістю 3 000 грн;
- представлення інтересів позивача у суді без обмежень у часі вартістю 4 000 грн.
На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 5/09-21 від 16 вересня 2021 року (а.с. 128).
11 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 – адвокат Кашуба М.О. подав до суду письмове клопотання, в якому зазначив, що заява представника відповідача не визнається, розмір витрат на правову допомогу завищено, у зв`язку з чим просив зменшити розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до 2 000 грн, указуючи, що на утриманні позивачки перебуває троє дітей (а.с. 136).
Вирішуючи питання законності ухваленого судом першої інстанції додаткового рішення, колегія суддів враховує наступне:
Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК).
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може. За клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Таким чином, у разі недотримання вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року  у справі № 922/445/19, а також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19).
Зменшуючи витрати на правничу допомогу з 12 000 грн до 4 000 грн, суд першої інстанції надав належну оцінку заявленому представником позивачки клопотанню про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, врахував складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співмірності, і дійшов обґрунтованого висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн є співмірними з розумною необхідністю витрат для цієї справи. 
Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд за власною ініціативою зменшив розмір судових витрат, відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки 11 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 – адвокат Кашуба М.О. подав до суду письмове клопотання про їх зменшення до 2 000 грн (а.с. 136), яке враховано районним судом при ухваленні додаткового рішення.
Відхиляються також посилання ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу про те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач та його представник заявляли про понесені витрати у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки під час судового розгляду 28 жовтня 2021 року представником відповідача зроблено відповідну заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час вирішення заяви представника відповідача – адвоката Бабинця С.П. про стягнення витрат на правничу допомогу вірно застосував норми процесуального права, ухвалив додаткове рішення з додержанням вимог закону, підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.

Головуюча:                                                     Судді: