ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 лютого 2022 року 	м.Суми	

Справа №589/2592/21 
Номер провадження 22-ц/816/273/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»
на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2021 року в складі судді Лєвші С.Л., ухваленого в м. Шостка Сумської області, 
у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
У червні 2021 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (далі – ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК»)звернулося до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 19 червня 2018 року ОСОБА_1 підписав заяву-договір № 2018/І_С/308-001221 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», таким чином, між сторонами укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту дозволеного овердрафту зі строком повернення 12 місяців, з базовою процентною ставкою за користування овердрафтом в розмірі 30 % річних та 48% річних (відсоткова ставка на прострочену заборгованість), порядок сплати відсотків – щомісячно. 
Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 02 квітня 2021 року у нього утворилась заборгованість: по кредиту поточна – 12500 грн, по кредиту прострочена – 87,50 грн, по процентах поточна – 445,89 грн, по процентах прострочена – 2591,79 грн, яку і просить стягнути на свою користь. 
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2021 року позов ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» задоволено частково. 
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за договором № 2018/І_С/308-001221 від 19 червня 2018 року в розмірі 6687 грн 31 коп. та суму сплаченого при подачі позову судового збору у відсотковому співвідношенні задоволених позовних вимог в розмірі 971 грн 52 коп., загалом визначивши до стягнення 7658 грн 83 коп. 
В решті позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове законне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що Правилами відкриття та обслуговування поточного обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюється з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картами Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», які розміщені на офіційному сайті банку, передбачено автоматичну пролонгацію строку дії кредитного договору. Наголошує на тому, що банком прийнято рішення про пролонгацію строку дії дозволеного відповідачу овердрафту, про що свідчить доступність коштів на рахунку та факт користування коштами овердрафту і підтверджується випискою з рахунків. 
Зазначає, що у визначений вказаними Правилами порядку, банком було змінено процентну ставку для клієнтів, які підписали Заяву-Договір про приєднання до вказаних Правил, та з 03 грудня 2018 року діяла стандартна ставка по кредиту 36% річних для клієнтів ЗКП / пенсіонерів з пільговим періодом 30 днів та 42% річних для інших клієнтів банку з пільговим періодом зо днів. 
Також, вказує на те, що Правилами передбачено порядок нарахування процентів саме до повного погашення заборгованості по кредиту. 
Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19 червня 2018 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК»  та ОСОБА_1 (Позичальник) шляхом приєднання до запропонованого Банком договору в цілому уклали договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (з максимальним лімітом 300000 грн) зі сплатою фіксованих відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік, та з процентною ставкою на прострочену заборгованість - 48% річних зі строком кредитування 12 місяців, тобто з терміном погашення по 18 червня 2019 року включно (а.с. 44).
Умовами заяви-договору, підписаної відповідачем, передбачено щомісячну сплату відсотків та погашення кредиту в кінці строку кредитування, тобто не пізніше 18 червня 2019 року.
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором №2018/І_С/308-001221 від 19 червня 2018 року на відкриття карткового рахунку на обслуговування банківської пластикової картки АБ «УКРГАЗБАНК», станом на 02 квітня 2021 року, загальний розмір заборгованості по кредиту становить 15625 грн 18 коп., з яких 12500 грн 00 коп. – заборгованості по кредиту (поточна); 87 грн 50 коп. заборгованість по кредиту (прострочена); 2591 грн 79 коп. – заборгованість по процентам (прострочена); 445 грн 89 коп. - заборгованість по процентах (поточна) (а.с. 42-43). 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банком безпідставно нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами після закінчення строку дії укладеного між сторонами кредитного договору – 18 червня 2019 року, а також безпідставно застосовувалися при обчисленні суми процентів за користування кредитом іншої, ніж передбачено кредитним договором відсоткової ставки.
Навівши розрахунок відсотків за користування кредитними коштами, відповідно до узгодженого сторонами розміру – 30% річних, в межах строку дії договору – з 19 червня 2018 року по 18 червня 2019 року, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача суми заборгованості по кредиту - 12587,50 грн, суми нарахованих процентів по 18.06.2019 року за відсотковою ставкою 30% річних (поточних) – 2503,56 грн та нарахованих процентів на прострочену заборгованість за ставкою 48% річних – 1,74 грн, з відрахуванням суми сплаченої відповідачем заборгованості по відсоткам в розмірі 8405,49 грн. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
У відповідності до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). 
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.
Встановлено, що за умовами договору сторони погодили строк його дії до 18 червня 2019 року, тому, як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, починаючи із зазначеної дати, банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом та пеню. 
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що укладений між сторонами кредитний договір був пролонгований банком, у відповідності до Правил відкриття та обслуговування поточного обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюється з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картами Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», колегія суддів вважає непереконливими, оскільки долучені до матеріалів справи Правила відповідачем не були підписані, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. 
Підписана відповідачем заява – договір № 2018/І_С/308-001221 від 19 червня 2018 року не містить умов, якими б визначалося порядок та підстави пролонгації строку дії кредитного договору банком. 
Колегія суддів погоджується також і з висновками суду першої інстанції про безпідставне нарахування банком процентів за користування кредитними коштами, починаючи з 03 грудня 2018 року у збільшеному в односторонньому порядку розмірі процентної ставки, та відхиляє доводи апеляційної скарги позивача в цій частині. 
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Таким чином, з огляду на те, що заявою-договором від 19 червня 2018 року сторонами було погоджено фіксовану відсоткову ставку, що становить 30% річних та 48% річних на прострочену заборгованість, а тому збільшення ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в односторонньому порядку узгодженої відсоткової ставки суперечить вимогам ст. 1056-1 ЦК України. 
Надання судом першої інстанції оцінки розрахунку заборгованості за кредитним договором, за відсутності заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог, не свідчить про порушення судом принципу змагальності, та не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення. 
Колегія суддів не приймає долучену до апеляційної скарги виписку з рахунків відповідача та пропозицію про зміну розмірів процентної ставки, виходячи з наступного. 
Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №192/875/17 сформовано наступний правовий висновок.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.
Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.
У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.
Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.
Проте, подаючи нові докази до апеляційного суду, ПАТ АБ «УКРЗАГБАНК» взагалі не наведено підстав їх неподання у визначений ст. 83 ЦПК України строк до суду першої інстанції. Долучені до апеляційної скарги виписку з рахунків відповідача та пропозицію про зміну розмірів процентної ставки перебували саме у позивача та могла бути подані при зверненні до суду з позовом. 
Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   Т. А. Левченко