ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 лютого 2022 року           справа №360/2853/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021р. у справі № 360/2853/20 (головуючий І інстанції Пляшкова К.О., повне судове рішення складено 07.12.2021 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                      УСТАНОВИВ:

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 360/2853/20 позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 21 серпня 2017 року по 20 вересня 2018 року включно. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 21 серпня 2017 року по 20 вересня 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 21 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року – січень 2008 року, а в період з 01 березня 2018 року по 20 вересня 2018 року – березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
06 грудня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 360/2853/20 за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4085 гривень 08 копійок, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 при виконанні рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 360/2853/20.
- встановити військовій частині НОМЕР_1 місячний строк з дня отримання ухвали для надання відповіді про результати розгляду окремої ухвали та інформації про вжиті заходи.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 360/2853/20 повернуто.
Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу місцевого суду, прийняти рішення, яким вимоги заяви задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що звернення до суду із заявою відповідно до статті 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби. Також зазначає, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Крім того, відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільняються від сплати судового збору.
Відповідач надав відзив у якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив доводи апеляційної скарги за матеріалами справи і дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи рішення про повернення заявнику заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень у справі №360/2853/20, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено 10-денний строк, встановлений статтею 383 КАС України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ст. ст. 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст. 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Аналогічна норма закріплена в ст. 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 383 КАС України у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Згідно з ч. 4 ст. 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
Таким чином, перебіг десятиденного строку для звернення до суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України, починається з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Судом першої інстанції встановлено, що зі змісту заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 360/2853/20 вбачається, що позивач не погоджується із розміром отриманих коштів від військової частини НОМЕР_1 на виконання рішення суду у справі № 360/2853/20.
При цьому зазначає, що кошти надійшли 29.01.2021 року.
З огляду на це, суд вказує, що про порушення своїх прав позивач дізнався отримавши кошти від військової частини НОМЕР_1 на виконання рішення суду у справі № 360/2853/20 у неналежному, на її думку розмірі, проте звернувся з Заявою в порядку статті 383 КАС до суду 29 листопада 2021 року, тобто з пропуском встановленого частиною четвертою статті 383 КАС десятиденного строку.
Частина перша статті 118 КАС визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.
При цьому, день, коли особа дізналася про порушення свого права це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно неможливо строк обчислюється з дня коли, особа повинна була дізнатися про порушення свої прав. Разом з тим, «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.
Судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що саме з моменту отримання коштів за судовим рішенням, а саме з 29.01.2021 року, позивач достеменно був обізнаний про суму нарахованої індексації, а відтак, відлік процесуального строку на оскарження дій суб`єкта владних повноважень розпочався саме з 29.01.2021 року.
Твердження апелянта, що звернення до суду із заявою відповідно до статті 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби судова колегія відхиляє, оскільки позивачем значно пропущено строк звернення до суду, проте не наведено жодних обставин, котрі були об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення чи були пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
За таких обставин суд першої інстанції правомірно застосував до заявника наслідки пропуску строку звернення до суду з заявою у порядку ст.383 КАС України, встановлені процесуальним законодавством.
Стосовно висновку суду першої інстанції, що заявником не виконано пункт 9 частини другої статті 383 КАС України в частині надання документу про сплату судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.
Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Відповідно до пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільняються від сплати судового збору.
Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги у цій справі стосуються виплати індексації заробітної плати, а тому на підставі пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Посилання суду першої інстанції на постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19, від 18.12.2019 у справі № ЗП/9901/4/19, від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки обставини справи не є тотожними. В наведених справах, предметом розгляду було оскарження нормативного акту, зупинення дії законодавчого акту, захист права на отримання земельної ділянки, тоді як у спірних правовідносинах вимоги позивача стосуються індексації грошового забезпечення.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у суду першої інстанції були обґрунтовані підстави повернути заяву, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду з заявою у порядку ст. 383 КАС України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 249, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 р. у справі № 360/2853/20 - залишити без задоволення.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 р. у справі № 360/2853/20 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 01 лютого 2022 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                            Т.Г. Гаврищук

Судді                                                                                                                  А.А. Блохін

                                                                                                                           І.В. Сіваченко