КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/2077/2022                                          
 
                                                          П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                          Справа № 754/8831/18
 
20 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                      - Борисової О.В.    
                                - Левенця Б.Б.
при секретарі          - Панчошній К.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Басараб Наталії Володимирівни на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року, постановлену під головуванням судді Грегуль О.В., у цивільній справі за скаргою боржника ОСОБА_2 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В.,-
 
                                                 в с т а н о в и в:
 
У липні 2021 року  ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою  на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В., заінтересована особа: ОСОБА_1 , вчинених при примусовому виконанні виконавчого листа № 754/8831/18, виданого 12 травня 2021 року Деснянським районним судом міста Києва, про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином  ОСОБА_3 та його вихованні.Встановлено порядок спілкування  ОСОБА_1 (стягувача за виконавчим листом) з сином   ОСОБА_3 , а саме: перших три місяці: щосереди з 17:00 годин до 18:30 годин у присутності психолога або фахівця Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді; в подальшому (з четвертого місяця): щосереди з 17:00 годин до 19:00 годин без присутності матері дитини, психолога або фахівця Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді; щосуботи місяця з 10:00 годин до 13:00 годин без присутності матері дитини; щорічно під час осінніх, зимових та весняних канікул - кожну їх першу частину для спільного відпочинку батька з дитиною; щорічно під час літніх канікул - один місяць з урахуванням графіку планування канікул дитини для спільного відпочинку батька з дитиною; на день народження ОСОБА_3 , - три години спільного святкування.
Скаргу мотивовано тим, що 03 червня 2021 року вона з Єдиного реєстру боржників дізналася про відкриття виконавчого провадження № 65452990 з примусового виконання виконавчого листа № 754/8831/18, виданого 12 травня 2021 року Деснянським районним судом міста Києва. 
Під час здійснення виконавчого провадження № 65452990 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 18 травня 2021 року, постанову від 03 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 1700 грн.; постанову від 03 червня 2021 року про накладення арешту на кошти боржника; постанову від 10 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400 грн.; постанову від 17 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400 грн.; постанову від 17 червня 2021 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. 
Зазначала, що вона, як боржник за виконавчим документом, не була повідомлення про початок примусового виконання рішення та не отримувала жодної вищенаведеної копії постанови державного виконавця. 
Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, вона не погоджується з діями, рішеннями державного виконавця під час виконання судового рішення. 
Вважає прийняті державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження № 65452990 рішення (постанови) незаконними, дії державного виконавця неправомірними, посилаючись на те, що у порушення вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження не було доведено державним виконавцем до відома боржника.
Крім того, статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначені вимоги до виконавчого документа, яка, зокрема передбачає, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. 
Проте, за доводами скарги  ОСОБА_2 , дані вимоги додержано не було, оскільки у виконавчому документі № 754/8831/18, виданому 12 травня 2021 року Деснянським районним судом міста Києва, зазначено дві немайнові вимоги, а саме, перша - не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином  ОСОБА_3 та його вихованні, друга - встановлення порядку спілкування стягувача з сином. У своїй заяві стягувач не вказує, яку саме вимогу просить примусово виконати.
Оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», то він  підлягав поверненню органом державної виконавчої служби стягувачу на підставі частини 4 цієї статті.
В частині незаконності постанови державного виконавця від 03 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 1700 грн. вказувала на те, що підставою для накладення на боржника за виконавчим документом штрафу став акт державного виконавця від 26 травня 2021 року, в якому зафіксовано факт ненадання боржником для спілкування та виховання батьку (стягувачу за виконавчим документом) дитини. Вказаний акт вважає таким, що складений державним виконавцем всупереч діючим нормам законодавства, оскільки вона, як боржник за виконавчим документом, до 03 червня 2021 року не була повідомлена про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, вихід державного виконавця 26 травня 2021 року відбувався за адресою: АДРЕСА_1 , за якою вона разом з дитиною не проживає, та не зареєстровані. Вимогу від державного виконавця про явку 26 травня 2021 року у конкретно визначений час вона не отримувала, а отже і виконати її не могла. Крім того, судове рішення у справі № 754/8831/18, на виконання якого Деснянським районним судом міста Києва видано 12 травня 2021 року виконавчий лист, не містить жодних вказівок про зобов`язання матері дитини надавати для спілкування та виховання сина за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції від 02 квітня 2012 року № 512/5 (розділ 9 пункт 5) якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.
Посилаючись на те, що місце побачення батька з сином за адресою: АДРЕСА_1 визначено державним виконавцем одноособово, вона не отримувала ні постанови про відкриття виконавчого провадження, ні виклику державного виконавця з метою визначення часу та (або) місця такого побачення, що вказує на об`єктивні поважні причини невиконання судового рішення, то дії державного виконавця з винесення постанови від 03 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 1700 грн. за невиконання вимог виконавчого документа вважає неправомірними.
В частині незаконності постанови державного виконавця від 03 червня 2021 року про накладення арешту на кошти боржника зазначала, що відповідно до вимог частини 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
В актах, складених державним виконавцем, 26 травня 2021 року, 02 червня 2021 року, відсутні будь-які посилання на факти, що підтверджують невиконання боржником рішення суду, з урахуванням тих обставин, що боржник не знала та не могла знати про вихід державного виконавця за зазначеною в актах адресою. 
В частині незаконності постанови державного виконавця від 10 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400 грн. вказувала на те, що станом на 10 червня 2021 року державному виконавцю на підставі поданого боржником письмового повідомлення від 03 червня 2021 року вже було відомо про те, що вона, ОСОБА_2 , разом з сином постійно проживають в АДРЕСА_2 . Проте, державний виконавець не відреагував на дане повідомлення та 09 червня 2021 року склав акт про фіксацію факту невиконання боржником вимог виконавчого документа станом на 09 червня 2021 року, без зазначення адреси такої перевірки та фактів, які підтверджують невиконання боржником судового рішення.
Щодо винесеної постанови державного виконавця від 17 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400 грн. зазначала про те, що 16 червня 2021 року державного виконавця було повідомлено про поважну причину недотримання графіку зустрічей з батьком через хворобу дитини, про що надано довідку з медичної установи, у зв`язку з цим сторона боржника просила відкласти проведення виконавчих дій. Проте, державний виконавець проігнорував норму частини 3 статті 64-1  Закону України «Про виконавче провадження», пункту 7 розділу 9  Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції від 02 квітня 2012 року № 512/5 та безпідставно, при наявності поважних причин невиконання боржником рішення суду, виніс постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 3400 грн.  
В частині встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами вважає постанову державного виконавця від 17 червня 2021 року незаконною та такою, що підлягає скасуванню з тих підстав, що державним виконавцем при вирішенні даного питання не враховано усіх обставин виконавчого провадження, у тому числі того, що на утриманні боржника є маленька дитина, побутові та навчальні потреби вимагають використання боржником транспортного засобу. Вказане рішення державного виконавця обмежує її конституційне право та інтереси дитини, оскільки наявність можливості керування транспортним засобом забезпечує комфортне виховання дитини - переміщення дитини до школи, до лікаря, на спортивні секції та інші додаткові заняття. Особливо актуальним переміщення дитини шляхом використання транспортного засобу є в умовах пандемії COVID-19. Крім того, застосування вищенаведеного заходу впливу є неможливим у зв`язку з тим, що боржник не чинить перешкоди у спілкуванні батька та дитини. Починаючи з 16 червня 2021 року боржник проінформувала державного виконавця про хворобу дитини, у зв`язку з чим зустріч з батьком не відбулась. А 23 червня 2021 року боржник разом з дитиною прибули за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується актом державного виконавця, проте зустріч дитини із батьком була припинена достроково, у зв`язку з небажанням дитини проводити час з батьком, що зафіксовано фахівцем Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. 
У прохальній частині скарги заявник просила поновити строк для подання скарги, посилаючись на те, що з матеріалами виконавчого провадження її представник ознайомився 16 червня 2021 року, про що міститься розписка. В межах десятиденного строку для оскарження рішень, дій державного виконавця до суду була подана скарга, яка    ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 липня 2021 року з підстав невиконання вимог, передбачених частиною 2 статті 183 ЦПК України (до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження), була повернута боржникові. Після усунення обставин, що стали підставою для повернення скарги, вона повторно звернулась зі скаргою на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В.
З урахуванням наведеного,  ОСОБА_2 просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження № 65452990 від 18 травня 2021 року, постанови від 03 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 1700 грн.; постанови від 03 червня 2021 року про накладення арешту на кошти боржника; постанови від 10 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400 грн.; постанови від 17 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400 грн.; постанови від 17 червня 2021 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами неправомірними, із зобов`язанням державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. скасувати вищенаведені постанови.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Визнано неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. по винесенню постанов у виконавчому провадженні № 65452990: про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2021 року; про накладення штрафу від 03.06.2021 року в сумі 1700 грн.; про арешт коштів боржника від 03.06.2021 року; про накладення штрафу від 10.06.2021 року в сумі 3400 грн.; про накладення штрафу від 17.06.2021 року в сумі 3400 грн.; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 17.06.2021 року.
Зобов`язано державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. скасувати постанови у виконавчому провадженні № 65452990: про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2021 року; про накладення штрафу від 03.06.2021 року в сумі 1700 грн.; про арешт коштів боржника від 03.06.2021 року ; про накладення штрафу від 10.06.2021 року в сумі 3400 грн.; про накладення штрафу від 17.06.2021 року в сумі 3400 грн.; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 17.06.2021 року.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Басараб Наталія Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та не надав належної оцінки доводам боржника, з яких вбачається, що у виконавчому документі судом зазначено одну адресу боржника за виконавчим документом  ОСОБА_2 -  АДРЕСА_4 , яку особисто ОСОБА_2 зазначала  у поданій  до суду позовній заяві, апеляційній скарзі, тощо. Оскільки адреса місця проживання боржника значиться у Печерському районі міста Києва, то місцем виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва державним виконавцем було визначено - м. Київ, АДРЕСА_3, приміщення Печерського РВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ).
Виходячи із системного тлумачення норм Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) можна дійти висновку, що на етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у державного виконавця відсутній імперативний обов`язок, а отже, відсутній і будь-який механізм, спрямований на перевірку достовірності обов`язкових реквізитів виконавчого документа, в тому числі, правильності визначення в ньому місця проживання боржника, а також на перевірку їх достовірності.
Правильне вирішення спору у вказаних категоріях справ залежить від встановлення обставин того, чи знаходиться місце проживання або місце перебування боржника (фізичної особи), що вказане у виконавчому документі, в межах виконавчого округу приватного виконавця. Якщо місце проживання/перебування боржника - фізичної особи), вказане у виконавчому документі, знаходиться в межах виконавчого округу, то відкриття виконавчого провадження, за умови дотримання виконавцем інших вимог Закону № № 1404-VIII, є правомірним.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року в справі № 460/3537/20 (пункт 74).
Таким чином, державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В., приймаючи до виконання виконавчий документ за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи ОСОБА_2 , діяв у відповідності до вимог ст.ст.24, 26 Закону України "Про виконавче провадження" та підстави для повернення виконавчого документу стягувачу були відсутні. 
Крім того, частиною першою статті 28 Закону № 1404-VIII встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи скаргу на рішення, дії  державного виконавця, всупереч вимог законодавства застосував до даного спору правові висновки Верховного суду, викладені в постанові від 31.03.2021 у № 380/7750/, які не можуть бути застосовані в даній справі, оскільки стосуються питання щодо відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем за виконавчим написом нотаріуса, в якому зазначено одночасно дві адреси боржника.
У відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_2 - адвокат Нікіпелова Катерина Євгенівна просить залишити апеляційну скаргу стягувача без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що судове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року, за результатами розгляду скарги на рішення, дії державного виконавця, є законним та обґрунтованим, висновки суду такими, що відповідають фактичним обставинам справи, судом при ухваленні  судового рішення було дотримано норми матеріального права.
По суті доводів апеляційної скарги зазначає, що направлення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження № 65452990 та вимоги від 24.05.2021 року відбувалося за адресою     АДРЕСА_4 у той час, коли адресою реєстрації боржника  ОСОБА_2  є -       АДРЕСА_5 . Така адреса реєстрації підтверджується штампом у паспортному документі ОСОБА_2 на сторінці 11. Запис про реєстрацію місця проживання зроблено 08.06.1999 року. Тобто, з цієї дати жодного разу ОСОБА_2 адресу реєстрації не змінювала.
Адреса, яку було вказано у виконавчому документі, а саме АДРЕСА_4 , не є достатнім підтвердженням того, що на дату відкриття виконавчого провадження боржник проживала саме за цією адресою (у Печерському районі м. Києва), оскільки, маючи право на вільне пресування та вільний вибір місця проживання, ОСОБА_2 не обмежена у можливості проживати чи перебувати за іншою адресою.
До того ж, у боржника за виконавчим документом  ОСОБА_2 були об`єктивні причини терміново на тривалий  час залишити адресу       АДРЕСА_4 , оскільки стягувач за виконавчим документомОСОБА_1 , є обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, що було вчинене відносно близького родича ОСОБА_2 - її матері ОСОБА_4 . Дане кримінальне правопорушення внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2018 року за №12018100000000222 та наразі знаходиться на розгляді суду.
Через об`єктивні побоювання, погрози та переслідування, які постійно отримувала ОСОБА_2 від ОСОБА_1 , у зв`язку з відкриттям вищезазначеної кримінальної справи, вона разом з матір`ю та неповнолітнім сином виїхала на проживання до АДРЕСА_6 .
Крім того, враховуючи судову практику, постанову Верховного Суду від 31 березня 2021 року справа № 380/7750/20 ( ЄДРСРУ № 95946017), сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якого охоплює місце виконання, визначене за цією адресою.
Звернула увагу суду на те, що 03 червня 2021 року ОСОБА_2 , в день коли дізналася про відкриття щодо неї виконавчого провадження №65452990, подала державному виконавцю Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчуку М.В. заяву-повідомлення про те, що з 26травня 2021 року вона разом з сином  ОСОБА_5 постійно проживає в          АДРЕСА_2 . У зв`язку з вищезазначеним, ОСОБА_2 просила, відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» (виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій), з метою організації належного виконання рішення суду, передати вищезазначене виконавче провадження до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Проте, за весь час проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження№ 65452990 на таку заяву державний виконавець Нагайчук М.В. жодним чином не відреагував.
Просила врахувати, що боржник за виконавчим документом ОСОБА_2 жодним чином не перешкоджає спілкуванню батька й сина, тим самим виконуючи рішення суду. ОСОБА_2 ініціює переписку з ОСОБА_1 щодо організації зустрічей з дитиною, намагається домовитися про умови таких зустрічей, які б зацікавили сина та зробили зустріч з батьком менш офіційною та цікавою для дитини (візит на роледром, відвідування  кінотеатру, кафе). ОСОБА_2 вмовляє дитину, що спілкування з батьком це необхідна складова соціальних відносин та підтримання родинних зв`язків. ОСОБА_1 навіть відповідає на такі повідомлення та попереджає, у випадку скасування зустрічі за його ініціативою.  
Дитина   ОСОБА_5 почав відвідувати психолога через підвищену тривожність та скарги на емоційний стан, а також через скарги щодо загострення алергічних реакцій, про що свідчить  висновок психолога, що пов`язує такий стан з обставинами, що існують у сім`ї на поточну дату.
Вважає, що усі дії стягувача зводяться фактично до бажання проводити зустрічі з дитиною виключно у стресових для неї обставинах за адресою виконавчої служби - АДРЕСА_3 , до бажання впливати на матір дитини  ОСОБА_2 штрафами та іншими засобами впливу, всупереч тому, що побачення з дитиною фактично відбуваються, до примушування дитини виконувати побажання виключно батька щодо місця зустрічей та характеру спільного дозвілля.
У визначений ухвалою суду строк, суб`єкт оскарження - державний виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В.не скористалась процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_1 та його представник Басараб Н.В. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Заявник ОСОБА_2 та її представник Нікіпелова К.Є. заперечували проти задоволення апеляційної скарги заінтересованої особи ОСОБА_1 та просили залишити без змін судове рішення суду першої інстанції.
Суб`єкт оскарження державний виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. всудове засідання не з`явився, про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності суб`єкта оскарження - державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Басараб Наталії Володимирівни підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року шляхом  виключення з резолютивної частини рішення посилання на те, що зустрічі батька   ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 відбуваються за бажанням дитини, у позові ОСОБА_2 до   ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - сина  ОСОБА_3 . Контроль за виконанням  ОСОБА_1 батьківських обов`язків покласти на Службу у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні сина та визначення порядку участі батька у вихованні сина - задоволено частково.
Зобов`язано  ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином  ОСОБА_3 та його вихованні.
Встановлено порядок спілкування  ОСОБА_1 з сином   ОСОБА_3 , а саме: перших три місяці: щосереди з 17:00 годин до 18:30 годин у присутності психолога або фахівця Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді; в подальшому (з четвертого місяця): щосереди з 17:00 годин до 19:00 годин без присутності матері дитини, психолога або фахівця Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді; щосуботи місяця з 10:00 годин до 13:00 годин без присутності матері дитини; щорічно під час осінніх, зимових та весняних канікул - кожну їх першу частину для спільного відпочинку батька з дитиною; щорічно під час літніх канікул - один місяць з урахуванням графіку планування канікул дитини для спільного відпочинку батька з дитиною; на день народження ОСОБА_3 , - три години спільного святкування (справа № 754/8831/18).
На виконання судового рішення у справі № 754/8831/18, що набрало законної сили, Деснянським районним судом міста Києва 12 травня 2021 року було видано виконавчий лист, який стягувачем ОСОБА_1 пред`явлено до примусового виконання, із зверненням з такою заявою до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Виконавчий документ прийнято до виконання органом державної виконавчої служби та постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. від 18 травня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65452990 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом міста Києва 12 травня 2021 року, у справі № 754/8831/18.
Із витребуваних судом першої інстанції копій матеріалів виконавчого провадження № 65452990 вбачається, що під час здійснення виконавчого провадження № 65452990 державним виконавцем вчинені виконавчі дії та прийняті рішення шляхом винесення постанов, зокрема: постанови від 03 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 1700 грн. за невиконання вимог виконавчого документа, що зафіксовано державним виконавцем в актах від 26 травня 2021 року, від 02 червня 2021 року; постанови від 03 червня 2021 року про накладення арешту на кошти боржника у межах суми звернення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 1700 грн.; постанови від 10 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400 грн. за невиконання вимог виконавчого документа, що зафіксовано державним виконавцем в актах від 26 травня 2021 року, від 02 червня 2021 року, від 09 червня 2021 року; постанови від 17 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400 грн. за невиконання вимог виконавчого документа, що зафіксовано державним виконавцем в актах від 26 травня 2021 року, від 02 червня 2021 року, від 09 червня 2021 року, від 16 червня 2021 року; постанову від 17 червня 2021 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до виконання у повному обсязі вимог виконавчого листа № 754/8831/18, виданого 12 травня 2021 року ( а.с.163-164, 172-173, 174-175, 176-177, 178-179, 183-184 том 1).
Із наданих учасниками справи та досліджених судом першої інстанції під час судового розгляду справи письмових доказів встановлено, що у виконавчому листі № 754/8831/18, виданому Деснянським районним судом міста Києва 12 травня 2021 року, вказано адресу місця проживання боржника  ОСОБА_2 :  АДРЕСА_7 . 
Після відкриття судом провадження за скаргою на дії державного виконавця на запит суду надійшла довідка Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА № 74405243 від 24 листопада 2021 року про реєстрацію місця проживання  ОСОБА_2 , за відомостями якої боржник за виконавчим документом  ОСОБА_2 з 08.06.1999 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 98 том 1).
Задовольняючи скаргу  ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В., суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Правовий аналіз положень Цивільного кодексу України у зіставленні з положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.03.2021рокуу справі № 380/7750/20, дозволяє зробити суду висновок, що визначення місця виконання виконавчого документа має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон № 1404-VIII пов`язує місце виконання рішення.
Установивши під час судового розгляду справи, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання боржника  ОСОБА_2 є адреса:  АДРЕСА_5 , що територіально знаходиться в Оболонському районі міста Києва, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження № 65452990 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом міста Києва 12 травня 2021 року, у справі № 754/8831/18 не дотримано вимог частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, та прийнято до виконання виконавчий документ, що пред`явлений не за місцем виконання. Такі дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. по винесенню у виконавчому провадженні № 65452990 постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 травня 2021 року  суд вважав  неправомірними і, як наслідок, неправомірними є  прийняті рішення (постанови): про накладення штрафу від 03 червня 2021 року в сумі: 1700 грн.; про арешт коштів боржника від 03 червня 2021 року; про накладення штрафу від 10 червня 2021 року в сумі: 3400 грн.; про накладення штрафу від 17 червня 2021 року в сумі: 3400 грн.; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 17 червня 2021 року.  
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.
Відповідно до статті 447 ЦПК, частини першої статті 19, частини першої статті 74 Закону «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають  сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.  
Згідно ст. 449 ЦПК України, 1. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. 2. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
З матеріалів справи вбачається, шо  скарга на дії  державного виконавця ОСОБА_2 була засобами поштового  зв`язку  направлена до суду 25.07.2021 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті, копії скарги іншим учасникам справи направлені 26.07.2021, що підтверджується доданими до скарги квитанціями.
Обґрунтовуючи вимоги про поновлення строку для подання скарги,заявник посилалась на те, що вона не отримувала копійжодної постанови від державного виконавцяі лише 16.06.2021 року її  адвокат  зміг ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження та 25.06.2021 адвокатом  було подано скаргу на дії державного виконавця. Однак, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2021 року (суддя: Скрипка О.І.) скаргу було повернуто з підстав невиконання абз. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України.
Як вбачається з доданої до скарги ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2021 року (суддя: Скрипка О.І.), заявнику роз`яснено, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргоюдо суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Після отримання копії ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2021року (суддя: Скрипка О.І.) вона, з урахуванням обставин зазначених у цій ухвалі суду, повторно звернулась до суду із скаргою.
Вказані  доводи  заявника  ОСОБА_2 підтверджуються наявними у справі доказами, будь-яких  доказів  на спростування доводів заявниці щодо поважності причин пропуску нею строку для подання скарги, суду не надано.
З огляду на зазначене, з метою не обмеження  прав заявниці в доступі до правосуддя,суд  приходить до висновку про наявність підстав для поновлення   ОСОБА_2 строку для подання скарги.
Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції повинен перевірити чи було прийнято або вчинено оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність відповідно до вимог закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження та чи були порушені права чи свободи заявника.  
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню врегульовані Законом України від 02 червня 2016 року №  1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон N 1404-VІІІ).
За змістом статей 1, 5 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 18 Закону N 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Правовий аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом № 1404-VIII випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" - стаття 5 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до цього Закону № 1404-VIIIпідлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України - стаття 3 Закону № 1404-VIII.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення - стаття 26 Закону України № 1403-VIII.
У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження - частина 5 статті 26 Закону України № 1403-VIII, пункт 5 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).
Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону № 1403-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій - частина 3 статті 24 Закону № 1403-VIII.
З обставин справи, встановлених судом першої інстанції, слідує, що судовим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року у справі № 754/8831/18, Яке було змінено постановою Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року, зобов`язано  ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином  ОСОБА_3 та його вихованні.Встановлено порядок спілкування  ОСОБА_1 з сином   ОСОБА_3 .
За резолютивною частиною судового рішення у справі № 754/8831/18 місце виконання рішення суду, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, а також  місце побачення з дитиною не визначено.
На виконання судового рішення у справі № 754/8831/18, що набрало законної сили, Деснянським районним судом міста Києва 12 травня 2021 року видано виконавчий лист, де у графі адреса (постійне або останнє відоме місце проживання) боржника  ОСОБА_2 зазначено: АДРЕСА_7 , яка відповідно адміністративно-територіального поділу районів міста Києва відноситься до  Печерського району (а.с. 50-51 том 1).
Вказаний виконавчий документ подано стягувачем до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який прийнято до виконання органом державної виконавчої служби та постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. від 18 травня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65452990 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом міста Києва 12 травня 2021 року, у справі № 754/8831/18 (а.с. 49,  52-53 том 1).
На момент прийняття державним виконавцем до виконання виконавчого листа № 754/8831/18 від 12 травня 2021 року документального підтвердження про зміну або встановлення  місця  проживання,  перебування  чи  місцезнаходження боржника,  його майна,  місця його роботи на території,  на яку не поширюється компетенція державного виконавця, надано не було.
Таким чином, державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)зобов`язаний  був прийняти до виконання виконавчий документ № 754/8831/18 і  відкрити  виконавче  провадження.
Висновок суду першої інстанції про те, що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження № 65452990 з примусового виконання виконавчого листа № 754/8831/18 не дотримано вимог частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, та прийнято до виконання виконавчий документ, що пред`явлений не за місцем виконання, з тих підстав, що під час судового розгляду справи з`ясувалось, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання боржника  ОСОБА_2 є адреса:  АДРЕСА_5 , що територіально знаходиться в Оболонському районі міста Києва, не узгоджується з доводами та вимогами скарги боржника  ОСОБА_2 .
Так, за пред`явленими вимогами скарги на дії та рішення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. підставою для оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № 65452990 від 18 травня 2021 року є, на думку скаржника, порушення державним виконавцем вимог частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», тому підлягав поверненню органом державної виконавчої служби стягувачу на підставі частини 4 цієї статті.
Доводів про порушення державним виконавцем вимог щодо територіальної компетенції з відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом міста Києва 12 травня 2021 року, у справі № 754/8831/18, подана до суду скарга не містить. Вимоги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 65452990 від 18 травня 2021 року з цих підстав заявником  ОСОБА_2  не заявлялись.
В окремо поданих до суду письмових поясненнях заявник ОСОБА_2 зазначала, що 03 червня 2021 року, в день коли вона дізналася про відкриття щодо неї виконавчого провадження №65452990, вона подала державному виконавцю Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчуку М.В. заяву-повідомлення про те, що з 26 травня 2021 року вона разом з сином  ОСОБА_5 постійно проживає в      АДРЕСА_2 , а тому, з метою організації належного виконання рішення суду, просила державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. передати виконавче провадження до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - а.с 218, 219, 223 том 1.
Отже, самим боржником за виконавчим провадженням  ОСОБА_2  повідомлено державного виконавця про постійне місце проживання, яке відповідно до отриманої судом довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА № 74405243 від 24 листопада 2021 року про реєстрацію місця проживання  ОСОБА_2 , не є зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, що спростовує висновок суду першої інстанції про те, що визначення місця виконання виконавчого документа, виданого Деснянським районним судом міста Києва 12 травня 2021 року, у справі № 754/8831/18 має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника  ОСОБА_2 за адресою:  АДРЕСА_5 , що територіально знаходиться в Оболонському районі міста Києва.
Перевіряючи доводи скарги заявника  ОСОБА_2  щодо прийняття державним виконавцем до виконання виконавчого документа, який не відповідає вимогам, передбаченим статті 4 Закону № 1404-VIII, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження врегульовані Законом № 1404-VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
Так, примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону № 1404-VIII. Виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 Закону № 1404-VIII. Державний (приватний) виконавець перевіряє відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону № 1404-VIII.
Якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону,виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.
До обов`язкових вимог виконавчого документа, що передбачені статтею 4 Закону № 1404-VIII віднесено, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.
У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним - частина 2 статті 4 Закону № 1404-VIII.
Із дослідженого виконавчого документа, виданого Деснянським районним судом міста Києва 12 травня 2021 року, у справі № 754/8831/18, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що виконавчий документ відповідає вимогам статті 4 Закону № 1404-VIII та пред`явлений до примусового виконання належним стягувачем  ОСОБА_1 , що вказує на відсутність у державного виконавця правових підстав, визначених пунктом 6 статті 4 Закону № 1404-VIII, для повернення цього виконавчого листа стягувачу  ОСОБА_1 без прийняття до виконання.
Доводи скарги заявника  ОСОБА_2  про те, що виконавчий документ не відповідає вимогам частини 2 статті 4 Закону № 1404-VIII, так як резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, а саме, перша - зобов`язано  ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 та його вихованні, друга - встановлення порядку спілкування стягувача з сином  ОСОБА_3 , є безпідставними, оскільки за змістом резолютивної частини судового рішення у справі № 754/8831/18, що викладена у виконавчому документів, передбачені заходи примусового виконання рішення, що полягають у встановленні (визначенні) часу побачення і спілкування дитини з батьком, який проживає окремо від дитини, та спрямовані на усунення перешкод у  такому спілкуванні (побаченні) дитини з батьком, а тому вказані вимоги пов`язані між собою підставою виникнення спірних правовідносин між батьками дитини. Виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною залежить від виконання боржником за виконавчим документом похідної вимоги про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною другому із батьків (стягувача за виконавчим документом).
З урахуванням конкретних обставин справи, обов`язковості виконання судового рішення, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для визнання неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В.по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження № 65452990 від 18 травня 2021 року та її скасування.
Перевіряючи доводи скарги заявника ОСОБА_2 в частині неправомірності дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. по винесенню постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 17 червня 2021 року, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Так, згідно зі статтею 64-1 закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення суду, державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першоюстатті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятоюстатті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
Як вбачається із змісту постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В.від 17 червня 2021 року про встановлення тимчасового обмеження боржника  ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами, підставою для прийняття державним виконавцем такого рішення стали обставини невиконання боржником судового рішення після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 травня 2021 року (а.с. 182-183 том 1).
Разом з тим, при вирішенні даного питання державним виконавцем в оскаржуваній постанові не наведено належного обґрунтування  підстав для встановлення тимчасового обмеження боржника  ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами,  а мотиви його прийняття не враховують усіх обставин виконавчого провадження.
Як встановлено колегією суддів апеляційного суду і такі обставини підтверджуються матеріалами виконавчого провадження № 65452990, що 03 червня 2021 року ОСОБА_2 , в день коли дізналася про відкриття щодо неї виконавчого провадження № 65452990, подала державному виконавцю Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчуку М.В. заяву-повідомлення про те, що з 26 травня 2021 року вона разом з сином ОСОБА_5 постійно проживає в АДРЕСА_2 . В подальшому письмово повідомила державного виконавця про намір здійснювати добровільне виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом міста Києва 12 травня 2021 року, у справі № 754/8831/18.
16 червня 2021 року боржник проінформувала державного виконавця про хворобу дитини.
23 червня 2021 року боржник разом з дитиною прибули за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується актом державного виконавця, проте зустріч дитини із батьком була припинена достроково, у зв`язку з небажанням дитини проводити час з батьком, що зафіксовано фахівцем Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, та не заперечується стягувачем ОСОБА_1 (а.с. 218, 221, 222, 223, 235, 227 том 1).
Наведені обставини вказують на поважність причин невиконання боржником ОСОБА_2 судового рішення, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що у такому випадку державним виконавцем порушені  засади виконавчого провадження, встановлені статтею другою Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
За таких обставин дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. щодо встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому їх необхідно визнати неправомірними, а вказану постанову від 17 червня 2021 рокувідповідно до положень частини другої статті 451 ЦПК України - скасувати.
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам в частині оскарження дій, рішень державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. щодо визнання неправомірними дій державного виконавця з винесення постанови від 03 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 1700 грн.; постанови від 03 червня 2021 року про накладення арешту на кошти боржника; постанови від 10 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400 грн.; постанови від 17 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400 грн., із зобов`язанням державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. скасувати вищенаведені постанови, колегія суддів виходить з такого.
Частиною першою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. 
Згідно з частиною першою, другою та третьою статті 31 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - в разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. 
За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагородиє виконавчими документами.
Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, приватного виконавця прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18).
Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Системний аналіз положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що скарга ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. в частині вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця з винесення постанови від 03 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 1700 грн.; постанови від 03 червня 2021 року про накладення арешту на кошти боржника; постанови від 10 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400 грн.; постанови від 17 червня 2021 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400 грн. не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції адміністративного суду, а тому провадження у справі в цій частині вимог на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України підлягає закриттю. 
Розглядаючи скаргу ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В. у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення у повному обсязі скарги  ОСОБА_2 , без оцінки вказаних обставин у сукупності, не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення.
Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Басараб Наталії Володимирівни задовольнити частково, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення по суті вимог скарги ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчук М.В.
Згідно зі статтею 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1  поніс судові витрати
у розмірі 454,00 грн зі сплати судового збору за подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги, що підтверджується квитанцією від 07 грудня 2021 року, а тому понесені ОСОБА_1  та документально підтверджені судові витрати (судовий збір) за подання апеляційної скарги у розмірі 454,00грнслід стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Керуючись ст. 255, 367, 368, 374, 376, 377, 381, 382, 384, 447- 452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
  Апеляційну скаргу представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Басараб Наталії Володимирівни задовольнити частково.
Ухвалу  Деснянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Провадження у справі за скаргою боржника ОСОБА_2 про визнання неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчука М.В. по винесенню постанови про накладення штрафу від 03 червня 2021 року в сумі 1 700,00 грн., по накладення штрафу від 10 червня 2021 року в сумі 3 400,00 грн., про накладення штрафу від 17 червня 2021 року в сумі 3 400,00 грн., про арешт коштів боржника від 03 червня 2021 року та зобов`язання скасувати вказані постанови - закрити. 
Визнати неправомірними дії державного виконавця  Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по винесенню постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами від 17 червня 2021 року.
Скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчука М.В. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 17 червня 2021 року.
У визнанні неправомірними дій державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 травня 2021 року та зобов`язання скасувати вказану постанову - відмовити.
Стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ЄДОПОУ 34979022) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмір 454,00 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 28 січня 2022 року.
 
Головуючий:                                            Судді: