СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року                         м. Харків                       Справа № 905/848/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,
представників сторін:
позивача - не з`явився,
відповідача - Чумаков Д.В. на підставі довіреності від 08.01.2020 №17/01,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (вх. №3426 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 19.10.2021, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Макаровою Ю.В., час проголошення рішення - не зазначено, дата складання повного тексту рішення - 19.10.2021, у справі №905/848/21 
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі регіональної філії "Донецька залізниця", м. Лиман, Донецька обл., Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ,
до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь",                                  м. Краматорськ, Донецька обл.,
про стягнення 72 230, 00грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство “Українська залізниця” звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства “Енергомашспецсталь” про стягнення 72 230, 00грн штрафу за невірно зазначену у залізничній накладній масу вантажу.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невірно зазначену масу вантажу у накладній №51568970 у вагонах №№66171729, 67145219.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 19.10.2021 позов задоволено повністю; стягнуто з Публічного акціонерного товариства “Енергомашспецсталь” на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" штраф у розмірі               72 230, 00грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270, 00грн.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що проведення контрольного зважування та складання комерційного акту за результатами такого зважування на попутній станції Волноваха Донецької залізниці відповідає вимогам чинного законодавства; наявність належним чином складеного комерційного акту є підставою для притягнення до матеріальної відповідальності.
Оскільки саме відповідач, як вантажовідправник, визначає масу вантажу, заповнює і підписує накладну, а згідно статті 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 19.10.2021 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити; судові витрати просить покласти на позивача; у разі не прийняття доводів відповідача щодо безпідставності заявлених позивачем позовних вимог та задоволення у зв`язку з цим позовних вимог щодо стягнення штрафу, просить зменшити його загальний розмір на 90% до 7 223грн.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що контрольне комісійне зважування здійснювалось комерційний агентом станції Горлевською А.М. одноособово, що апелянт вважає порушенням вимог Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334. На думку апелянта, акти загальної форми були складені з дефектом; дані, що містяться в акті, не відповідають даним, зазначеним на підставі цих актів в комерційних актах, а також не містять даних про фактичний стан вантажу та маркування, у зв`язку з чим, є юридично неспроможними як засоби доказування за змістом зафіксованих у них обставин.
Апелянт вважає, що встановити причини невідповідності маси вантажу, виявленої при переважуванні вагонів, неможливо, а вказані невідповідності могли виникнути у зв`язку із незбереженням позивачем вантажу під час його перевезення, за яке відповідальність несе перевізник.
Крім того, на думку апелянта, суд може зменшити розмір штрафу, передбачений Статутом залізниць України. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" на рішення Господарського суду Донецької області від 19.10.2021 у справі № 905/848/21 та постановлено здійснити її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено позивачу строк до 03.12.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту; встановлено учасникам справи строк до 03.12.2021 для подання заяв і клопотань. 
22.11.2021 від апелянта надійшло клопотання (вх.№13515) про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Судова колегія зазначає, що відповідно до частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 постановлено здійснити розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" на рішення Господарського суду Донецької області від 19.10.2021 у справі №905/848/21 у судовому засіданні з повідомленням учасників справи; призначено справу №905/848/21 до розгляду на 09.12.2021 о 12:10год.
03.12.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№14053), зазначає, що додані до позовної заяви комерційні акти станції Волноваха складені у відповідності  з пунктом 10 Правил складання актів і підписані трьома працівниками залізниці.
Позивач вважає, що нарахований штраф не є договірним, а встановлений законодавством, і підстави для його зменшення відсутні.
З огляду на викладене, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Донецької області від 19.10.2021 - залишити без змін.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 09.12.2021 представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.
Позивач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався; представник позивача в судове засідання не з`явився; позивач був належним чином завчасно повідомлений про час, дату і місце судового засідання.
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, представник апелянта висловив доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши у судовому засіданні представника апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 07.11.2021 Публічне акціонерне товариство “Енергомашспецсталь” (вантажовідправник) зі станції Шпичкине Донецької залізниці відправило вантажоодержувачу – Приватному акціонерному товариству “Металургійний комбінат “Азовсталь” на станцію Сартана Донецької залізниці за залізничною накладною №51568970 у вагонах №№66171729, 67145219 шлаки металургійні для переплавки, не поіменовані в алфавіті. 
При оформленні вказаної залізничної накладної маса вантажу визначена вантажовідправником, відповідачем вказано масу вантажу у вагоні №66171729 - 68780кг, у вагоні №67145219 - 68980кг.
У накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж розміщено і закріплено згідно з пунктом 3 глави 14 Додатка 3 до СМГС, насипом, вантаж маркований вапном.
Згідно з пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.
11.11.2020 під час прибуття вагонів №66171729, №67145219 з вантажем на проміжну станцію Волноваха Донецької залізниці було здійснено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у вказаних вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, у зв`язку з чим, були складені комерційні акти №486202/476, №486202/477, відповідно до яких за результатами зважування на справних 150-тонних тензометричних вагах станції Волноваха Донецької залізниці (держповірка 18.03.2020) виявилося:
- у вагоні №66171729 - маса брутто 90400кг, нетто - 68100кг, тара - 22300кг, що менше документа на 680кг;
- у вагоні №67145219 - маса брутто 90200кг, нетто - 68000кг, тара - 22200кг, що менше документа на 980кг.
Недостача вантажу у вагонах перевищує норму природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто.
У комерційному акті №486202/476 зазначено, що у вагоні №66171729 навантаження нижче рівні бортів 1м - 1,30м, марковано вапном. Вагон бездвірний, розвантажувальні люки закриті на запірний пристрій. Вагон технічно справний. З моменту прибуття і до відправлення вагон знаходився під охороною. Начальник вантажного двору за штатним розписом відсутній.
У комерційному акті №486202/477 зазначено, що у вагоні №67145219 навантаження нижче рівні бортів 1м - 1,30м, марковано вапном. Вагон бездвірний, розвантажувальні люки закриті на запірний пристрій. Вагон технічно справний. З моменту прибуття і до відправлення вагон знаходився під охороною. Начальник вантажного двору за штатним розписом відсутній.
За змістом "Розділу Д" комерційних актів №486202/476, №486202/477 контрольне зважування вантажу проведено агентом комерційним                         ОСОБА_1 в присутності ДСЗ ОСОБА_2 .
Вищевказані комерційні акти підписані начальником станції                    Шалімовим С.С., інженером з р/в ОСОБА_3 , агентом комерційним ОСОБА_1 .
Комерційні акти не містять підпису начальника вантажного району (двору), оскільки відповідно до змісту розділу “Д” актів по станції Волноваха Донецької залізниці така посада за штатним розкладом відсутня. 
Відсутність у штатному розписі структурних підрозділах "Станція Волноваха" та "Станція Маріуполь-Порт" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця" посади начальника вантажного району підтверджується також наявними в матеріалах справи відповідними витягами зі штатного розпису станцій.
Начальник станції має повноваження на підписання комерційних актів в силу прямої вказівки в пункті 10 Правил складання актів; працівник станції - агент комерційний Годлевська А.М. також мала повноваження на підписання актів як особа, яка особисто здійснювала перевірку шляхом контрольного зважування.
Позивачем до матеріалів справи надано наказ №687 від 16.09.2021 “Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів по станції Волноваха", яким відповідальною особою за складання комерційних актів призначено інженера станції ОСОБА_3 , яка має право підпису за відсутності в штатному розпису станції Волноваха штатної одиниці - начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи).
Отже, з метою забезпечення вимоги щодо оформлення комерційних актів за підписом трьох осіб вищевказаним наказом уповноважено інженера станції Годлевську О.О. на право підпису комерційних актів.
Відповідно до пункту 12 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 №334, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.
При невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.
Так, на станції призначення був заповнений розділ "Є" комерційних актів №486202/476/584, №486202/477/585 про те, що при переважуванні вантажу різниця проти цього акту не виявлена.
Вказані у комерційних актах результати зважування підтверджуються випискою з книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах від 11.11.2020 та протоколом зважування вагонів від 11.11.2020 станції Волноваха Донецької залізниці.
Протоколом зважування вагонів на вагонних вагах 11.11.2020 встановлено та комерційним актом засвідчено, що маса нетто вантажу у спірних вагонах  менше визначеної відправником у накладних.
Контрольне зважування вагонів на станції Волноваха Донецької залізниці здійснювалось на справних 150тн тензометричних вагах ст. Волноваха Донецької залізниці, з повною зупинкою і розчепленням вагонів, держповірка яких проведена 18.03.2020, контрольний огляд-перевірка - 15.09.2020, що підтверджується витягом з технічного паспорту ваг.
Згідно наявної в матеріалах справи виписки технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки станції Волноваха Донецької залізниці дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію - 27.12.2017, міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками - 6 місяців; державна повірка здійснювалась 18.03.2020, 15.09.2020 здійснений огляд-перевірка ваг, ваги придатні для зважування. 
Тобто ваги, на яких проводилось контрольне переважування, проходили своєчасну перевірку та повірку.
Представником відповідача не надано доказів, які б викликали сумніви у достовірності показів зазначеного засобу ваговимірювальної техніки.
Посилаючись на положення статей 118 та 122 Статуту залізниць України, позивач нарахував та пред`явив до стягнення з відповідача штраф за невірно зазначену масу вантажу у розмірі п`ятикратної провізної плати за вантаж у розмірі 72 230, 00грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Частиною першою   статті 11 Цивільного кодексу України   передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Відповідно до частини другої   статті 908 Цивільного кодексу України,   загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Частиною третьою   статті 909 Цивільного кодексу України   передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень (частини 1-2 статті 307 Господарського кодексу України).
Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №862/5083.
Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту).
Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Згідно зі статтею 23   Статуту,   відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій. Для посвідчення прийняття вантажу до перевезення станція видає відправнику квитанцію. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів. Станції видають вантажовідправникам бланки накладних (комплектів перевізних документів) за плату згідно з тарифом.
З врахуванням наведеного, залізнична накладна №51568970 свідчить про укладення між позивачем (перевізником) та відповідачем (вантажовідправником) договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача.

Статтею 37   Статуту передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення, відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
У відповідності до вимог пункту 2.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138, встановлено, що відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил. Маса вантажу згідно зі статтею 37 Статуту залізниць України та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, визначається відправником.
При оформленні вказаної залізничної накладної маса вантажу визначена вантажовідправником, відповідачем вказано масу вантажу у вагоні №66171729 - 68780кг, у вагоні №67145219 - 68980кг.
У накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж розміщено і закріплено згідно з пунктом 3 глави 14 Додатка 3 до СМГС, насипом, вантаж маркований вапном.
Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.
11.11.2020 під час прибуття вагонів №66171729, №67145219 з вантажем на проміжну станцію Волноваха Донецької залізниці було здійснено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у цих вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, у зв`язку з чим, були складені комерційні акти №486202/476, №486202/477, відповідно до яких виявилося: у вагоні №66171729 менше на 680кг; у вагоні №67145219 менше на 980кг.
При цьому, навантаження нижче рівні бортів 1м-1,30м, марковано вапном. Вагони бездвірні, розвантажувальні люки закриті на запірний пристрій. Вагони технічно справні. З моменту прибуття і до відправлення вагони знаходилися під охороною. 
Відповідно до статті 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. 
Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.
Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 №334, пунктом 8 яких передбачено, що комерційний акт може бути складений як на станції призначення, так і на станції відправлення або попутній станції.
Враховуючи викладене, проведення контрольного зважування та складання комерційного акту за результатами такого зважування на попутній станції Волноваха Донецької залізниці, відповідає вимогам чинного законодавства.
Згідно абзацу 7 пункту 2 Правил складання актів, у тих випадках, коли різниця у масі вантажу, визначеній на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення його маси нетто, комерційний акт не складається, а оформлення видачі вантажу провадиться у порядку, передбаченому Правилами видачі вантажів.
Відповідно до положень пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) 0, 5% маси спірного вантажу, зазначеної в перевізних документах.
Місцевим господарським судом встановлено, що недостача вантажу у спірних вагонах перевищує норму природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто.

Щодо доводів апелянта, що контрольне комісійне зважування здійснювалось комерційний агентом станції Горлевською А.М. одноособово, що апелянт вважає порушенням вимог Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно з частиною першою статті 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Пунктом 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 визначено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.
Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів встановлено, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.
Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.
Факт недостачі вантажу, відправленого відповідачем, зафіксовано позивачем у комерційних актах №486202/476, №486202/477.
Комерційними актами підтверджується відсутність слідів доступу до вантажу, не виявлено порушення маркування та будь-яких слідів розкрадання та втрати вантажу під час слідування вагонів. 
На станції призначення був заповнений розділ "Є" комерційних актів №486202/476/584, №486202/477/585 про те, що при переважуванні вантажу різниця проти цього акту не виявлена.
Викладені обставини дають підстави вважати, що саме відправник неправильно зазначив масу вантажу у спірній накладній.
Відповідно до пункту 10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених    наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зі змінами, внесеними відповідно до    наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. 
Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.
Однак, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №916/2001/17, від 23.06.2018 у справі №916/1993/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.
Місцевим господарським судом встановлено, що складені на станції Волноваха Донецької залізниці комерційні акти №486202/476, №486202/477 від 11.11.2020 підписані: начальником станції Шалімовим С.С., інженером з р/в Годлевською О.О., агентом комерційним Годлевською А.М.
Комерційні акти не містять підпису начальника вантажного району, оскільки відповідно до змісту розділу “Д” актів по станції Волноваха Донецької залізниці така посада за штатним розкладом відсутня. 
Відсутність у штатному розписі структурного підрозділу "Станція Волноваха" та "Станція Сартана" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця"  посади начальника вантажного району підтверджується також наявним   в матеріалах справи відповідним витягом зі штатного розпису станцій.
Згідно наказу №687 від 16.09.2021 "Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів по станції Волноваха", відповідальною особою за складання комерційних актів призначено інженера станції Годлевську О.О., яка має право підпису за відсутності в штатному розпису станції Волноваха штатної одиниці - начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи).
Отже, з метою забезпечення вимоги щодо оформлення комерційних актів за підписом трьох осіб вищевказаним наказом уповноважено інженера станції Годлевську О.О. на право підпису комерційних актів, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що надані позивачем докази на підтвердження повноважень Годлевської О.О. на право підпису комерційних актів не можуть бути належними та допустимими доказами.
Як вбачається із матеріалів справи, після висловлення відповідачем заперечень щодо наявності у Годлевської О.О. повноважень на підписання комерційних актів, позивачем разом з відзивом на позовну заяву надано копію розпорядження №153 від 28.12.2018, копію штатного розпису станцій Волноваха та Сартана.
Такі документи були подані до початку розгляду справи по суті.
До відповіді на відзив на позовну заяву позивачем також були додані докази надсилання відповіді на відзив на позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу засобами електронного зв`язку.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта, що позивачем був порушений порядок подання доказів. 
Відтак, доводи апелянта, що станом на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення, в матеріалах справи були відсутні докази, які б підтверджували відсутність в штатних розписах ст. Волноваха та ст. Сартана посад начальника вантажного району (двору), а також уповноваження у зв`язку з відсутністю на ст. Сартана такої посади на підписання комерційних актів замість неї іншої посадової особи станції, не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до статті 118 Статуту, за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Згідно зі статтею 122 Статуту, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. 
При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Враховуючи, що провізна плата за перевезення вантажу у двох вагонах складала по 7 223, 00грн за кожний вагон, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 72 230, 00грн. 
Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним та відповідає статтям 118, 122 Статут залізниць України.

Щодо доводів апелянта, що суд може зменшити розмір штрафу, передбачений Статутом залізниць України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, на яку посилається апелянт, визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Поряд з цим, главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. 
За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України,      застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).
Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. 
При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17.
У постанові Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №906/434/17 зазначено, що за статтями 2, 11 Закону України "Про залізничний транспорт", залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях; діяльність залізничного транспорту, як частини єдиної транспортної системи країни, сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України; залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України; безпека руху - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.
При застосуванні статті 118 Статуту залізниць слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею на станції призначення або під час перевезення та на станції відправлення після пред`явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.
Необхідність з`ясування наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення у даному випадку відсутня, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення штрафу за неправильну зазначену масу вантажу, а не про стягнення збитків.
У даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, якими чітко визначено розмір штрафу.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції не приймає доводи відповідача, що у зв`язку із виявленням невідповідності фактичної маси вантажу даним, зазначеним у перевізному документів, позивач не отримав жодних збитків, оскільки штраф стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи апелянта про тяжкий фінансовий стан не можуть вважатись винятковими підставами для зменшення розміру штрафу.
При цьому, здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.
З огляду на наведене, зазначені відповідачем обставини передусім є наслідком його господарської діяльності, власного комерційного розрахунку та ризику, та відповідачем не доведено, що вони виникли в силу якихось об`єктивних та незалежних від нього обставин.
Суд також зауважує на тому, що позивач є також господарюючим суб`єктом, як і відповідач, та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.
Скрутне фінансове становище, на яке посилається відповідач, не є надзвичайними і не прогнозованими обставинами, а складний фінансовий стан в умовах ринкової економіки є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності.
Підстави здійснення відповідачем господарської діяльності в зоні АТО не стосуються допущення відповідальною особою відповідача порушення у вигляді зазначення невірної маси вантажу.
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, враховуючи інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов`язку; суд не може з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що на думку відповідача, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим.  
У спірних правовідносинах апелянтом не доведено винятковість обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшити розмір штрафу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішення, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування  рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення Господарського суду Донецької області від 19.10.2021 у справі №905/848/21 слід залишити без змін.
З урахуванням приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь"  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 19.10.2021 у справі №905/848/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню. 

Повний текст постанови складено 20.12.2021.

Головуючий суддя                                                                    Л.М. Здоровко

Суддя                                                                                           В.В. Лакіза  

       Суддя                                                                                           О.В. Плахов