Дата документу  Справа № 332/1345/21 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №332/1345/21                                                Головуючий в 1 інст. Марченко О.Л.
Провадження №33/807/812/21                                                Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року                                                 місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , адвоката Гречиха С.Ю., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 листопада 2021 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працює, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір. Провадження за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення

Згідно з оскаржуваною постановою, 29.03.2021 року о 10-38 год., в Заводському районі м. Запоріжжя, по вул. Оптимістична 14, водій транспортного засобу Мазда 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на дерево, чим порушив вимоги п. 2.3 б, 12.1 ПДР. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків , травмованих не має.
Крім того, 29.03.2021 о 10-38 годині по вул. Оптимістична 14 у м. Запоріжжя ОСОБА_1 керував автомобілем Мазда 6 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, на що вказували: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі відмовився. Подія фіксувалась на грудну бодікамеру № АР 00001. Від підпису та пояснень відмовився, документи не вилучались (дія). Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Таким чином,  ОСОБА_1 скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 130, ст.124 КУпАП. 

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст.124 КУпАП та на нього за ч. 1 ст.130 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір. Провадження за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції.  ОСОБА_1  вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що він не керував транспортним засобом, а керував ОСОБА_3 , який підтвердив дану обставину у судовому засіданні, проте суд не взяв до уваги зазначений факт. Крім того, матеріали справи також не містять доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Посилання суду на протокол, рапорт працівника поліції та відеозапис, на думку апелянта, не можуть бути належними доказами його винуватості, оскільки суперечать позиції ВС КАС (№ 216/5226/16-а, 524/5741/16-а) та ст. 251 КУпАП. Щодо висновку суду про закриття провадження за ст. 124 КУпАП апелянт зазначає про відсутність складу адміністративного правопорушення, оскільки згідно з фотографій, які долучені до справи, жодних пошкоджень автомобіля не вбачається, а тому в даному випадку відсутня така обов`язкова ознака складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП - як заподіяння шкоди. Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , думку адвоката Гречиха С.Ю., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Невизнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП спростовується матеріалами справи, які судом першої інстанції були дослідженні в повному обсязі.
Так, вина ОСОБА_1  у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколах про адміністративне правопорушення від 29.03.2021 року серії ААБ № 188593та від 29.03.2021 р. серії ААБ № 188594, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 29.03.2021 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, схемою місця ДТП від 29.03.2021 р., фотознімками, відеозаписом з бодікамери поліцейського.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень.
       Посилання в апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом перевірені апеляційний судом і встановлено наступне.       
Так, відеозаписом події, долученого до справи, зафіксовано, що працівник поліції підходить до транспортного засобу, який наїхав на дерево. На водійському сидінні сидить чоловік, яким пізніше виявився ОСОБА_1 , на запитання працівника поліції повідомляє, що нічого не сталося, він в`їхав у дерево, оскільки заснув за кермом. Далі працівник правоохоронного органу пропонує водію пройти огляд на місці або проїхати до лікарні, на що останній відмовився. Також ОСОБА_1 повідомив, що вживав горілку. 
При цьому, водій ОСОБА_1 про іншу особу, яка керувала транспортним засобом не вказує, при цьому сторонні особи на відеозаписі події відсутні, а сам ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним транспортним засобом. 
Наведена ОСОБА_1 версія щодо керування автівкою іншою особою з`явилася під час розгляду справи у суді першої інстанції та, з огляду на її спростування дослідженими матеріалами, давали суду підстави для критичної оцінки як пояснень особи, що притягається до адміністративної відповідальності, так і пояснень свідка ОСОБА_3 .
Отже, на думку апеляційного суду факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний час та у зазначеному місці не викликає сумніву. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Доводи апеляційної скарги, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення слід відхилити у зв`язку з наступним.
У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Тобто, протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.
Відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення підтверджуються доказами, які слід визнати належними, допустимими, які узгоджуються між собою.
Зазначені в протоколі обставини щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано на технічні засоби відеозапису, що відповідає положенням ч. 2 ст. 266 КУпАП.
Твердження автора апеляції, що відеозапис не може бути належним доказом слід визнати безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші, обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, і на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки.
При цьому, на наявних у матеріалах справи відеозаписах зафіксовані всі суттєві обставини вчинення правопорушення, які є послідовними та утворюють його об`єктивну сторону, а та обставина, що перебіг подій не є безперервним, жодним чином не свідчить про неможливість прийняття цих відеозаписів у якості доказів, а також про недостовірність зафіксованих на них обставин вчинення правопорушення.
Посилання апелянта на те, що місцевий суд визнав доказом рапорт поліцейського всупереч позиції ВС/КАС не беруться апеляційним судом до уваги з огляду на те, що, окрім рапорту, у рішенні суду наведені і інші докази, які самостійно, за критерієм достатності підтверджують винуватість ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги, що доказів пошкодження транспортного засобу до справи не додано, а тому відсутній склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП апеляційним судом не сприймаються у зв`язку з наступним. 
Так, диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
При цьому,  умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну сторону та суб`єкт, суб`єктивну сторону правопорушення. 
На переконання апеляційної інстанції місцевий суд вірно встановив всі ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП., у тому числі і наявність пошкодження автомобіля ОСОБА_1 , що підтверджується, зокрема, схемою місця ДТП з відображенням зафіксованих механічних пошкоджень транспортного засобу (том 2 а.с. 7 зворотня сторінка).
Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, а наведені на її обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції та знайшли належну оцінку у постанові, правильність якої апелянтом не спростована.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним. 

Також судом вірно закрито провадження за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, що узгоджується із положеннями ст.ст. 38, 247 КУпАП.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАп справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 листопада 2021 року, якою  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                                        М.С. Тютюник