ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Херсон

Справа №662/797/20
Провадження №22-ц/819/184/22

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)
судді: Базіль Л.В.
Приходько Л.А.
секретар судового засідання: Дундич А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Решетова В.В., у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
В квітні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 29 лютого 2008 року ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ КБ «Приватбанк», в зв`язку з чим подав заяву №б/н про отримання кредитних коштів. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України та відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені  на банківському сайті складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.
На підставі укладеного між сторонами договору, банк відкрив відповідачу картковий рахунок та видав кредитну картку із початковим кредитним лімітом у розмірі 2000,00грн.
Протягом строку дії кредитного договору позивачем неодноразово збільшувався розмір кредитного ліміту, який остаточно становив 36500,00грн. та перевипускалися кредитні картки, видані відповідачу. 
Оскільки ОСОБА_1 умови договору щодо належного виконання зобов`язань порушив та своєчасно не сплатив заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 98934,47грн., АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача наявну заборгованість за кредитним договором.
В ході розгляду справи позивач, пославшись на положення ст. 49 ч.2 п.2 ЦПК України, 06 квітня 2021 року подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 79401,65грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 62794,66грн. та заборгованості за процентами в сумі 16606,99грн.
Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 серпня 2021року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами дійсно існували кредитні правовідносини, відповідно до яких банк надав позичальнику кредитні кошти в межах визначеного кредитного ліміту, які відповідач повертав банку, сплачував проценти за користування коштами та інші обумовлені договором платежі. Станом на 10 березня 2019року за ОСОБА_1 обраховувалася заборгованість у розмірі 11860,00грн., яку відповідач повністю погасив 21 березня 2019 року.
10 березня 2019 року, в проміжок часу з 21:07:34 до 21:17:39 годин, з карткового рахунку відповідача, з використанням системи «Приват-24», поза волею ОСОБА_1 було здійснено оформлення кредиту та зняті ці кошти у загальному розмірі 71414,91грн., які банком перераховано на інший невідомий рахунок відкритий у Монобанку. Під час проведення несанкціонованих операцій по переводу коштів ОСОБА_1 вживалися заходи щодо блокування належного йому рахунку шляхом повідомлення банку о 21:17:06 год. на телефон гарячої лінії 3700, а вже о 21:41:01 год. відповідач зателефонував до органів поліції та повідомив про вчинене правопорушення.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав, що АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів, які доводять, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а тому позовні вимоги банку про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок проведення спірних платіжних операції по картковому рахунку відкритому на ім`я відповідач, задоволенню не підлягають.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що на підставі заяви-анкети відповідача від 29 лютого 2008року між сторонами існують договірні кредитні правовідносини. В межах цих правовідносин банк відкрив позичальнику картковий рахунок, видав кредитну картку та ПІН код до неї, а ОСОБА_1 зобов`язався зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН код та інші засоби, які дають змогу користуватися рахунком. На користувача покладений обов`язок контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач.
10 березня 2019 року банк надав згоду відповідачу на підключення сервісу (додаткової послуги) Миттєва розстрочка, за якою на платіжну карту належну ОСОБА_1 чотири рази були перераховані кошти у загальному розмірі перевищеного встановленого кредитного ліміту за картою, які після їх зарахування на рахунок відразу були перераховані на картку НОМЕР_1 .
Банк стверджує, що оформлення Миттєвої розстрочки та перерахування коштів на карту іншого банку могло бути проведено лише особою обізнаною щодо персональних даних позичальника та ПІН-коду карти, які мали бути відомі тільки власнику карти та які позичальник зобов`язався зберігати та не розголошувати іншим особам, а тому відповідальність за платіжні операції проведені по картковому рахунку відповідача несе останній, який зобов`язаний погасити наявну заборгованість за кредитним договором.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вказавши про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» без задоволення.
Зазначив, що 10 березня 2019року з карткового рахунку, поза його волі, було оформлено послугу Миттєва розстрочка та перераховані кошти у загальному розмірі 71414,91грн. на картку Монобанку. З метою припинення проведення незаконних платіжних операцій, він зателефонував на номер НОМЕР_2 АТ КБ «Приватбанк» та просив заблокувати кредитну карту, але незважаючи на повідомлення позивача, банк продовжив проведення перерахування коштів, зокрема здійснив останній переказ на суму 6521,45грн. Того ж дня він повідомив правоохоронні органи про незаконне зняття коштів з карткового рахунку. В межах проведеного кримінального провадження, АТ КБ «Приватбанк» не надало слідчому відповідно до рішення слідчого судді матеріали кредитної справи та відомості про власника картки, на яку було здійснено незаконне перерахування коштів, тобто умисно приховали особу, яка викрала кошти з рахунку. До теперішнього часу позивач не надав відповідь на його письмову заяву Про відмову від транзакцій від 13 березня 2019 року.
В судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» адвокат Логвіновська А.А. просила апеляційну скаргу задовольнити та пояснила, що для підключення послуги Миттєва розстрочка клієнту треба було пройти авторизацію операцій з використання реквізитів платіжної карти, які відомі тільки відповідачу. На ОСОБА_1 покладений обов`язок нерозголошення інформації за рахунком, ПІН-коду, коду підтвердження на здійснення платіжних операцій, які мали надійти на фінансовий телефон позичальника у вигляді SMS-повідомлення. Відповідач не довів, що одержання спірних кредитних коштів та їх переказ на інший картковий рахунок відбулися без його волевиявлення або не за його власним розпорядженням.
ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги не визнав та пояснив, що коди підтвердження у вигляді SMS-повідомлення для оформлення Миттєвої розстрочки та на переказ коштів з його рахунку, йому на телефон не надходили. Ним вживалися усі можливі дії щодо припинення 10 березня 2019 року проведення платіжних операцій по рахунку та встановлення особи, яка винна у викраденні коштів з кредитної карти, проте позивач взагалі ані слідчому, ані суду не надав інформації щодо проведення спірних платіжних операцій.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання кредиту та укладено кредитний договір №б/н від 29 лютого 2008 року. Позивачем було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 2000,00 грн., який у подальшому був збільшений до 36500,00 грн. 
За кредитним договором відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно та у повному обсязі здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 не порушував, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором №б/н від 29.02.2008 року, а саме, як зазначає ОСОБА_1 у судовому засіданні та вбачається з наданої позивачем виписки по особовому рахунку, починаючи з 29 лютого 2008 року до 10 березня 2019 року, він користувалася кредитними коштами, сплачував щомісячні платежі, обумовлені договором. Станом на 10 березня 2019 року заборгованість відповідача за договором становила 11860,00 грн., яку позичальник погасив 21 березня 2019 року.
З інформаційного листа АТ КБ «Приватбанк» від 22 липня 2021 року №1644091-ВБ встановлено, що 10 березня 2019 року у проміжок часу з 21:07:34 по 21:17:39 год. по рахунку відповідача (картка № НОМЕР_3 ) було проведено платіжні операції та перераховано кошти на картку НОМЕР_4 Монобанку:
21:07:34год. з карти здійснений переказ у розмірі 10 351,50грн.;
21:07:56год. з карти здійснений переказ у розмірі 10 351,50грн.;
21:08:53год. оформлено послугу Миттєва розстрочка та зараховано кошти на рахунок відповідача у розмірі 10 351,50грн.;
21:09:07год. оформлено послугу Миттєва розстрочка та зараховано кошти на рахунок відповідача у розмірі 10 351,50грн.;
21:10:21год. з карти здійснений переказ у розмірі 10 351,50грн.;
21:07:48год. з карти здійснений переказ у розмірі 10 351,50грн.;
21:13:18год. оформлено послугу Миттєва розстрочка та зараховано кошти на рахунок відповідача у розмірі 1 074,46грн.;
21:13:28год. оформлено послугу Миттєва розстрочка та зараховано кошти на рахунок відповідача у розмірі 1 710,00грн.;
21:17:39год. з карти здійснений переказ у розмірі 6 521,45грн.
У цьому ж листі банк зазначив, що для авторизації операції по сервісу Миттєва розстрочка позичальнику необхідно було вчинити наступні дії:
1.Введення та відправлення ОТП-паролю;
2.Натискання клавіши, що озвучена як згода з умовами кредитного договору;
3.Введення логіну та паролю при авторизації в Приват-24;
4.Натискання клавіши «згоден» або «підтверджую» в ТСО, банкоматі, при показі умов кредитного договору та після введення ПІН-коду кредитної карти;
5.Відправлення SMS-команди chast2 на номер НОМЕР_5 ;
6.Натискання клавіши «згоден» або «підтверджую» в системі електронних платежів Liqpay, мобільному додатку Sender або Приват24 Sender.
Відповідно до інформації про наданні телекомунікаційні послуги по номеру фінансового телефону НОМЕР_6 , належного відповідачу, телекомунікаційним обладнанням ПрАТ «Київстар» 10 березня 2019 року в період часу з 19:00 по 22:00год. зафіксований вихідний дзвінок ОСОБА_1 на номер НОМЕР_2 , який належить АТ КБ «Приватбанк» о 21:17:06год., з метою блокування належної йому карти, що визнається позивачем (зворот. стор. а.с.155) та о 21:41:01год. дзвінок до органів поліції на номер 102.
Матеріалами справи підтверджено, що за заявою відповідача про зняття невстановленими особами 10 березня 2019 року з належної йому карти коштів через систему Приват24, 11 березня 2019 року за даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В межах проведено досудового розслідування не вдалося встановити осіб, причетних до скоєння злочину, передбаченого ст.185 ч.1 КК України, оскільки АТ КБ «Приватбанк» не виконано приписи ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом банківську таємницю, та не надано передбачену законом інформацію про платіжні операції по картковому рахунку ОСОБА_1 та інформацію про особу та номер картки, на яку було здійснене переведення коштів. У зв`язку з закінченням строків досудового розслідування 11 березня 2020 року прийнята постанова про закриття кримінального провадження (а.с.98).
Ухвалою Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14 липня 2021року у АТ КБ «Приватбанк» були витребувані докази, серед яких відомості про проведені 10 березня 2019року трансакції за рахунком відповідача, з детальним наданням відомостей, за допомогою яких саме засобів вони були вчинені та із зазначенням способу їх виконання, інформації щодо того, за чим розпорядженням були проведені ці операції та у який спосіб, з наданням відповідних підтверджуючих документів; інформацію щодо звернень ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» з метою підключення послуги миттєва розстрочка за картковим рахунком; інформацію про отримувача(ів) грошових коштів по всім переказам/списання з рахунку.
Вимоги ухвали суду позивачем виконано частково, вищенаведені питання залишено банком без відповіді.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у АТ КБ «Приватбанк» витребувано а) Умови та правила надання послуги «Миттєва розстрочка», яка 10 березня 2019 року була оформлена з карткового рахунку ОСОБА_1 (з необхідністю зазначення ліміту такого кредитування у вказаний спосіб за 1 день; процедури його отримання з використанням платіжного додатку Приват24 та необхідності вчинення відповідачем дій, спрямованих на активізацію зазначеної послуги з наданням доказів здійснення таких дій); б) матеріали службового розслідування за зверненням відповідача щодо зняття коштів з належного йому карткового рахунку.
На виконання вимог ухвали від 02 грудня 2021 року банк надав витяг із загальних Умов та правил надання послуги Миттєва розстрочка, без детальної інформації щодо оформлення такої послуги саме відповідачем, та не надав матеріали службового розслідування за фактом зняття коштів. 
Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Згідно з пунктом 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач платіжної системи зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.
Пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Згідно з пунктом 2 Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, (в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку. 4) Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).
Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544св19).
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналіз зібраних у справі доказів безспірно не доводить, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати проведення спірних платіжних операцій. При цьому, як вказав Верховний Суд в постанові від 12 лютого 2018 року у справі № 592/2386/16-ц, саме на банк покладений обов`язок з доведення обставин, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, правильно застосувавши вищевказані норми права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не надав належних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо замовлення послуги Миттєва розстрочка та перерахування грошових коштів з його карткового рахунку.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 серпня 2021 року слід визнати законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги залишити без задоволення, як такі, що ґрунтуються на припущеннях та висновки суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст.389 ч.3 п.2ЦПК України.
Повний текст постанови складений 25 січня 2022 року.

Головуючий:                                                                 В.О. Бездрабко

Судді:                                                                          Л.В. Базіль
                                                                               
Л.А. Приходько