ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 січня 2022 року           справа №360/4696/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В.,   Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року  у справі  № 360/4696/21 (головуючий І інстанції О.В. Захарова)   за позовом    ОСОБА_1   до   Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про   визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                       УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправною відмову, оформлену у вигляді листа від 25.06.2021 № 5499 відповідача, щодо проведення перерахунку та виплати позивачу щорічної допомоги до 5 травня за 2021 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком;
зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу щорічної допомоги до 5 травня за 2021 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених коштів;
визнати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн та стягнути з відповідача на користь позивача.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2021 року у розмірі 1491,00 грн. У зв`язку з невідповідністю розміру грошової допомоги нормам чинного законодавства адвокатом відповідачу надіслано заяву про проведення перерахунку. 
Відповідач протиправно відмовив в проведені перерахунку та виплаті щорічної допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області нарахувати і виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям постанови про стягнення зазначених витрат. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Акт надання послуг між адвокатом та позивачем був підписаний після ухвалення судом відповідного рішення і завершення розгляду справи в суді першої інстанції, тому за об`єктивних причин не надавався до суду в момент розгляду справи. 
Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції в розмірі 4000 грн. 
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Розмір гонорару адвоката є визначеним, оскільки встановлений договором у фіксованому розмірі та не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача. 
Відповідачем рішення не оскаржується
Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем тільки  в частині відмови у  стягненні витрат на правничу допомогу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги позивача, не надаючи оцінку судовому рішенню в тій частині задоволення позову чи відмови, яка сторонами не оскаржується.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
Позивачем до суду першої інстанції надано:
Договір про надання професійної правової (правничої) допомоги №25/05/2021 -П від 25.05.2021р.;
Додаткову угоду №1 до договору №25/05/2021-П від 25.05.2021р.;
Ордер серії АХ №1054230 від 30.08.2021р.;
Копію квитанції №0.0.2248303721.1. код 9243-3421-5024-6558 від 30.08.2021р. на суму 4 000,00 грн.
Крім того, факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, підтверджено: складеними та підписаними представником позивача наступні документами: позовна заява з додатками, всі копіії документів завірені представником позивача з дотриманням положень статті 94 КАС України, копія квитанції від 30 серпня 2021 року №9243-3421-.5024-6558, що підтверджує сплату ОСОБА_1 суми 4000,00 грн (Призначення платежу: ЗГІДНО ДОГОВОРУ №25/05/2021- П від 25.05.2021р.).
Пунктом 2 до додаткової угоди № 1 до договору від 25 травня 2021 року № 25/05/2021-П про надання професійної правової (правничої) допомоги внесено зміни в пункт 4.2 в такій редакції «Клієнт на протязі трьох днів з моменту отримання рахунку, сплачує всю вартість послуг. Адвокат залишає за собою право в односторонньому порядку надати весь обсяг або частину роботи безоплатно.».
Відмовляючи у стягненні на користь позивача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 4000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що  надані позивачем документи є неналежними, оскільки договір про надання правової допомоги не містить чіткого предмету, а акт виконаних робіт до суду не надано. 
Оцінка суду. 
За приписами  ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.
За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
На підставі частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як визначено статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” (далі - Закон №5076-VI).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, згідно зі статтею 13 Закону № 5076-VI  є  самозайнятою особою.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі “Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження  № 14-382цс-19).
Відповідно до статті 134 КАС України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як свідчать матеріали справи позивачем до суду першої інстанції надано договір про надання професійної правової (правничої) допомоги №25/05/2021 -П від 25.05.2021р.; додаткову угоду №1 до договору №25/05/2021-П від 25.05.2021р.; ордер серії АХ №1054230 від 30.08.2021р.; копію квитанції №0.0.2248303721.1. код 9243-3421-5024-6558 від 30.08.2021р. на суму 4 000,00 грн.
Крім того, факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції підтверджується складеними та підписаними представником позивача документами: позовною заявою з додатками, копіями документів, завірених представником позивача з дотриманням положень статті 94 КАС України, копіями квитанції від 30 серпня 2021 року №9243-3421-.5024-6558 про сплату ОСОБА_1 суми 4000,00 грн (Призначення платежу: ЗГІДНО ДОГОВОРУ №25/05/2021- П від 25.05.2021р.).
Пунктом 2 до додаткової угоди № 1 до договору від 25 травня 2021 року № 25/05/2021-П про надання професійної правової (правничої) допомоги внесено зміни в пункт 4.2 в такій редакції «Клієнт на протязі трьох днів з моменту отримання рахунку, сплачує всю вартість послуг. Адвокат залишає за собою право в односторонньому порядку надати весь обсяг або частину роботи безоплатно.».
Таким чином, матеріалами справи підтверджена сплата позивачем на користь адвоката вартості послуг на підставі рахунку, як зазначено в договорі.
Акт надання послуг між адвокатом та позивачем був підписаний після ухвалення судом відповідного рішення і завершення розгляду справи в Луганському окружному адміністративному суді, тому  не надавався до суду першої інстанції в момент розгляду справи.
Тобто,витрати на професійну правничу допомогу, витрачені позивачем, є документально підтвердженими, тому підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Визначаючи розмір витрат, який підлягає відшкодуванню на користь позивача, суд враховує, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує складних правових досліджень (загалом судова практика у аналогічних спорах є сталою), вивчення значного обсягу фактичних даних та аналізу первинних документів, обсяг і складність процесуальних документів не є значним.
Отже, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у адміністративному позові. 
Враховуючи викладене, суд, виходячи з принципу пропорційності, співмірності, вважає, що на користь позивача необхідно стягнути 1000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області.
Відповідно до пунктів 3,4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на користь позивача витрат на правничу допомогу не відповідають обставинам справи, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статями  134, 252, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року  у справі  № 360/4696/21 – задовольнити частково. 
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року  у справі  № 360/4696/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 4000 грн.
В цій частині прийняти нову постанову.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань  Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (код ЄДРПОУ 24205528) на користь ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати  на правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн.
В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року  у справі  № 360/4696/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
Повне судове рішення складено  24 січня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                    І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                        А.В. Гайдар

                                                                                                                     Е.Г. Казначеєв