Номер провадження: 33/813/266/22
Номер справи місцевого суду: 947/37534/21 
Головуючий у першій інстанції Войтов Г.В. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2022 року                                                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника Грицюка О.О. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2021 року якою,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, -
встановив:

оскарженою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцяти тисяч) грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
Згідно з оскарженою постановою, 07.11.2021 року о 16 год. 22 хв. на вул. Левітана, 54 в м. Одесі, ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 1074, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився. 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник Грицюк О.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, просить скасувати постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутній акт огляду водія працівником поліції, а також направлення ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я, а також відсутні докази про відсторонення його від керування транспортним засобом. Поліцейськими порушено порядок прийняття відмови від проходження медичного огляду, оскільки така відмова повинна бути прийнята виключно в медичному закладі і в присутності двох свідків.
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про дату та час судового розгляду були поставлені до відома належним чином, жодних заяв про відкладення судового засідання до суду не надсилали.
Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника Грицюка О.О., але суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що останні, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явились, суд оцінює таку їх поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції. 
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Крім того, апеляційний суд враховує введений 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 воєнний стан на всій території України у зв`язку з російською агресією, строком на 30 діб, та вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це становить загрозу для вказаних осіб.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.
Так, згідно з протоколом серії ДРП18 №062348 від 07.11.2021 року, 07.11.2021 року, о 16 год. 22 хв., в м. Одесі по вул. Левітана, біля будинку 54, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ-21074» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, водій відмовився (а.с.1).
Протокол про адміністративне правопорушення серії ДРП18 №062348 від 07.11.2021 року ОСОБА_1 власноручно підписав, фактично погодившись із його змістом, зауважень та застережень в протоколі не вказав.
Крім того, до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення додано відеозапис з нагрудного відеореєстратора 001854, запис на якому в апеляційній скарзі захисник не оскаржував, та не заперечував факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на приладі «Драгер», так і факт відмови від проходження від огляду у медичному закладі. 
Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1), диском з відеозаписами обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 4).
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису захисником не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи та під час перегляду зазначеного відеозапису. 
Враховуючи встановлені обставини, апеляційний суд визнає неспроможними доводи захисника про недопустимість як доказу відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, оскільки відмова від проходження огляду зафіксована не в присутності двох свідків та не в медичному закладі, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП (редакція від 16.02.2021 року) передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Крім того, згідно з п.8 Розділу ІІ Інструкції передбачено форму направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Направлення). Згідно з п.п.9-10 Інструкції передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.
Разом з тим, апелянт у своїй скарзі підмінює поняття направлення та акту, останній з яких повинен вручатись водію. При цьому, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, з огляду на що, зазначені обставини взагалі роблять подальше оформлення направлення водія на огляд таким, що немає жодного сенсу, оскільки направлення передбачає подальше доставлення особи до медичного закладу для проходження огляду. 
Більш того, таке направлення, навіть у разі його складення не потребує ні наявності особи під час його складання, ні його особистого підпису в ньому (така графа відсутня відповідно до додатку 1 Інструкції).
Посилання захисника про не долучення до матеріалів справи акту огляду на стан сп`яніння взагалі виходить за критерії здорового глузду, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, до медичного закладу не доставлявся, тож і акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який складається лише за результатами огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, не складався.
Доводи захисника щодо порушення порядку складання протоколу взагалі не обґрунтовані жодними вимогами як Інструкції, так і вимогами КУпАП, оскільки не передбачають складення протоколу про адміністративне правопорушення за п.2.5 ПДР у медичному закладі та за обов`язкової присутності двох свідків.
Доводи апелянта щодо відсутності доказів його відсторонення від керування транспортним засобом, апеляційний суд бере до уваги, але зазначає, що вказані обставини не вплинули на встановлення в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження медичного огляду згідно п.2.5 ПДР України.
Накладаючи адміністративне стягнення, суддя районного суду дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.
Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої постанови.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -  

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Грицюка О.О. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2021 року, якою  ОСОБА_1 , визнано винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду            Р.І. Котелевський