СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року                            м. Харків                      Справа № 922/3555/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., 
суддя  Мартюхіна Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Ісичко С.Е.,
представників сторін:
позивача - Скупченко І.Ю. на підставі посвідчення №82 від 28.04.2021, наказу Чугуївської РДА Харківської області від 01.04.2021 №84-к "Про призначення              І. Скупченка", Положення про відділ забезпечення апарату Чугуївської РДА, затвердженого Розпорядженням голови РДА 12.04.2021 №71, довіреності від 02.04.2021 №01-33/1346,
відповідача - не з`явився,
третьої особи - Забродовська Н.І. на підставі наказу Юридичного департаменту Харківської обласної державної адміністрації від 05.11.2020 №05-06/70-к "Про призначення Н. Забродовської", Положення про відділ з правового регулювання земельних відносин управління з вирішення судових спорів та правового забезпечення земельних питань Юридичного департаменту Харківської обласної державної адміністрації, затвердженого Наказом директора Юридичного департаменту Харківської обласної державної адміністрації від 05.07.2021 №05-05/23,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області (вх.№3845Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.11.2021, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Сальніковою Г.І., час проголошення рішення - 10:47год., дата складання повного тексту рішення - 26.11.2021, у справі №922/3555/21 
за позовом Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області,   м. Чугуїв,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Харківська обласна державна адміністрація, м. Харків,
до фізичної особи-підприємця Кудіної Лариси Дмитрівни, м. Зміїв, Харківська обл.,
про зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Чугуївська районна державна адміністрація Харківської області звернулась до фізичної особи-підприємця Кудіної Лариси Дмитрівни з позовом, в якому позивач, з урахуванням прийнятих судом ухвалою від 13.10.2021 уточнених позовних вимог, просить суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Харківської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0, 9364га рекреаційного призначення, кадастровий номер 6321782500:01:000:0788.
Позивач зазначає, що між Зміївською РДА (з 18.01.2021 до Чугуївської РДА перейшли права та обов`язки Зміївської РДА шляхом реорганізації останньої) та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки від 26.06.2002 площею 0, 9364га. Після смерті ОСОБА_2 , його дружина -             ОСОБА_1 прийняла спадщину – Ѕ комплексу будівель загальною площею 481, 5кв.м, що знаходяться на вказаній земельній ділянці.
Як вказує позивач, до теперішнього часу ОСОБА_1 не оформила належним чином право оренди земельної ділянки площею 0, 9364га, отже, земельна ділянка утримується нею без достатньої правової підстави. Бюджет Зміївської міської ради Харківської області отримує кошти за користування спірною земельною ділянкою у розмірі, що не відповідає статті 288 Податкового кодексу України, та, як наслідок, у неналежному розмірі, оскільки сума не визначена у договорі оренди.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.09.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Харківську обласну державну адміністрацію
Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у позові відмовлено повністю з тих підстав, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, оскільки не свідчить про його ефективність та про гарантію відновлення прав позивача, зважаючи на встановлені обставини даної справи, зокрема, знаходження на спірній земельній ділянці належних відповідачу на праві власності комплексу нежитлових будівель. 
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 23.11.2021, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 23.11.2021 скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги; судові витрати просить покласти на відповідача.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою, яка у минулому надавалась в оренду ОСОБА_2 за договором оренди від 26.06.2002, оскільки її формування як об`єкта цивільних прав відбулось вже після припинення речового права щодо неї, після припинення дії договору оренди.
На думку апелянта, відповідач може лише претендувати на оформлення права користування земельною ділянкою і лише в межах, достатніх для обслуговування будівель, які на ній знаходяться, оскільки норми статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України передбачають перехід права оренди (користування) на земельну ділянку, на якій розміщені об`єкти нерухомого майна, у разі їх придбання новим власником, у випадку, якщо попередньому власникові належало таке речове право на земельну ділянку. Однак, у даному випадку, як вважає апелянт, в момент відкриття спадщини за ОСОБА_2 будь-які речові права на спірну земельну ділянку припинились, у зв`язку з чим, жодні речові права на дану ділянку до відповідача не перейшли.  
Апелянт вважає, що у даному випадку спосіб захисту своїх прав позивачем було обрано виходячи зі змісту статті 1212 Цивільного кодексу України, яка регулює спірні правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем, у зв`язку з чим, позивачем і було обрано такий спосіб захисту права як повернення майна, а не його витребування.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №922/3555/21; встановлено учасникам справи строк до 04.01.2022 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; встановлено учасникам справи строк до 04.01.2022 для подання заяв і клопотань; призначено справу до розгляду на 13.01.2022 о 15:15год.
28.12.2021 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№15136), зазначає, що в апеляційній скарзі позивач посилається на іншу підставу позову.
Відповідач зазначає, що їй у спадщину перейшла база відпочинку як цілісний майновий комплекс, який розміщений на спірній земельній ділянці. 
Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення місцевого господарського суду від 23.11.2021 залишити без змін.
31.12.2021 від Харківської обласної державної адміністрації надійшли пояснення (вх.№15302), вважає, що договір оренди земельної ділянки від 26.06.2002 припинив свою дію 22.09.2015 у зв`язку зі смертю орендаря -           ОСОБА_2 . Разом з тим, на час припинення договору оренди, орендодавцем земельної ділянки з кадастровим номером 6321782500:01:000:0788 була Харківська обласна державна адміністрація, у зв`язку із зміною у 2013 році повноважень органів щодо розпорядження земельними ділянками.
Як зазначає третя особа, у Чугуївської РДА та її посадових осіб відсутні повноваження щодо вчинення будь-яких юридично значущих дій стосовно спірної земельної ділянки та, зокрема, щодо представництва інтересів Харківської обласної державної адміністрації в суді.
Крім того, третя особа зазначає, що Чугуївська РДА  не є ні потерпілою особою у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, ні розпорядником та орендодавцем спірної земельної ділянки відповідно до положень Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі". А задоволення вимоги про повернення спірної земельної ділянки ХОДА не вплине не права та обов`язки позивача, а також на надходження коштів до місцевого бюджету.
Поряд з цим, третя особа зазначає, що державна реєстрація спірної земельної ділянки з визначеною площею та межами не скасована, земельна ділянка є об`єктом цивільних прав.
З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу Чугуївської РДА  залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №922/3555/21 - без змін.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 13.01.2022 представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.
Представник Харківської обласної державної адміністрації проти апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу Чугуївської РДА  залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №922/3555/21 - без змін.
Відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалась, представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча відповідач була належним чином завчасно повідомлена про час, дату і місце судового засідання.
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, представники апелянта та третьої особи висловили доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, а неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги, про що учасники справи були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши у судовому засіданні представників апелянта та третьої особи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, розпорядженням Зміївської районної державної адміністрації №124 від 05.06.2002 надано в оренду ОСОБА_2 земельну ділянку площею                     0, 9364га терміном дії 25 років із земель Зміївського держлісгоспу (квартал 101, виділ 13, "Задінецького лісництва") для культурно-оздоровчих цілей (обслуговування бази відпочинку).
У подальшому, 26.06.2002 між ОСОБА_2 і Змїївською районною державною адміністрацією укладено договір оренди земельної ділянки площею 0, 9364га, Зміївського держлісгоспу (квартал 101, виділ 13, "Задінецького лісництва"), терміном дії 25 років для обслуговування комплексу нежитлових будівель загальною площею 481, 5кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , вид. 13), будинок б/н (без номеру).      
Зазначений договір оренди земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Гаврильєвим В.І. за №1432, зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів із оренди землі Задінецької сільської ради 22.07.2002 за №49, зареєстрований у Змїївському районному відділі земельних ресурсів 22.07.2002 за №5 та в Зміївській районній державній адміністрації за №04-06/3 від 05.08.2002.      
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру, земельна ділянка, яка є предметом оренди за вказаним договором, належить до категорії земель рекреаційного призначення.
19.09.2015 ОСОБА_2 , орендар за договором оренди земельної ділянки від 26.06.2002, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього від 22.09.2015.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2016, ОСОБА_1 (дружина померлого орендаря) набула право на спадщину за законом на 1/2 частки в праві власності на комплекс нежитлових будівель загальною площею 481, 5кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , вид. 13), будинок б/н (без номеру). 
За вказаною адресою на земельній ділянці площею 0, 9364га, кадастровий номер 6321782500:01:000:0788, розташований комплекс нежитлових будівель, який належав померлому ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу комплексу, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І. 10.12.2007 за №2443, право власності зареєстровано КП “Зміївське бюро технічної інвентаризації” 15.12.2007 за №10822283, номер запису: 39 в книзі: 1н.
Таким чином, ОСОБА_1 стала власником 1/2 зазначеного вище комплексу нежитлових будівель, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22.03.2016, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковою В.В. 
Судом першої інстанції встановлено, що 25.07.2018 відповідач листом звернулася до Харківської обласної державної адміністрації з проханням укласти довгостроковий договір оренди земельної ділянки площею 0, 9364га, Зміївського держлісгоспу (квартал 101, виділ 13, "Задінецького лісництва"), кадастровий номер 6321782500:01:000:0788 для обслуговування нерухомого комплексу бази відпочинку разом із супровідними документами в підтвердження викладених у зверненні обставин. 
16.10.2018 у зв`язку із неотриманням відповіді на зазначений лист, відповідач вдруге листом звернулася до Харківської обласної державної адміністрації з аналогічним за своїм змістом проханням укласти довгостроковий договір оренди земельної ділянки площею 0, 9364га, Зміївського держлісгоспу (квартал 101, виділ 13, "Задінецького лісництва"), кадастровий номер 6321782500:01:000:0788, для обслуговування належного відповідачу на праві власності нерухомого комплексу бази відпочинку. 
Окрім того, 12.08.2019 відповідач листом звернулася до Харківської обласної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому з метою приведення користування спірною земельною ділянкою у відповідність до вимог законодавства та обслуговування належного відповідачу на праві власності нерухомого комплексу бази відпочинку надала низку документів, зокрема, нотаріально засвідчену копію витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.06.2019 №2129/0/40-19 станом на 01.01.2019 та сформований 11.07.2019 витяг з Державного земельного кадастру №НВ-6310695212019.  
05.09.2019 листом в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповідача повідомлено про те, що у ході розгляду проекту розпорядження голови обласної державної адміністрації були зроблені зауваження, які відповідачем виправлено, проект розпорядження та супутні документи повторно направлені до юридичного департаменту на візування. 
У подальшому, листом від 30.01.2020 відповідач звернулася до начальника відділу у Зміївському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з приводу недоліків технічної документації з землеустрою, на який 14.02.2020 була надана відповідь, однак остаточного вирішення питання щодо оформлення договору оренди спірної земельної ділянки не відбулося. 
Відповідач зазначає, що вчинила всіх залежних від неї дій з метою укладення договору оренди спірної земельної ділянки у зв`язку із необхідністю обслуговування нерухомого комплексу бази відпочинку; процес підготовки документів на укладення договору оренди триває. 

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
За змістом статей  15 і 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями    статей 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.
Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору.
Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права.
При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Згідно матеріалів справи, позивач як правонаступник орендодавця по договору оренди від 26.06.2002, що був укладений з ОСОБА_2 , звернувся до суду з проханням розірвати вказаний договір оренди та зобов`язати ОСОБА_1 (як спадкоємицю померлого ОСОБА_2 ) повернути земельну ділянку державі в особі Харківської обласної державної адміністрації.
Позивач посилається на те, що  ОСОБА_1 після оформлення права власності на нерухоме майно в порядку спадкування не оформила право оренди земельної ділянки площею 0, 9364га, на якій це майно розташоване, отже, земельна ділянка утримується нею без достатньої правової підстави. 
Після поданих позивачем і прийнятих судом уточнень позовної заяви предметом позову є зобов`язання ОСОБА_1 повернути державі в особі Харківської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0, 9364га рекреаційного призначення, кадастровий номер 6321782500:01:000:0788.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно зі статтею 45 Господарського процесуального кодексу України, позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.
Таким чином, в контексті вищезазначених статей та завдань господарського судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача.
Тому особа повинна довести, що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду.
Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.
Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача. 
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №522/3665/17.
Однак, у даному випадку позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, фактично звернувся в інтересах іншої юридичної особи – Харківської обласної державної адміністрації як розпорядника спірної земельної ділянки, що не передбачено положеннями чинного процесуального законодавства. 
Відповідно до частини 4 статті 56 Господарського процесуального кодексу України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.
Частиною 1 статті 17 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Позовною вимогою, яка заявлена Чугуївською РДА, є вимога про повернення земельної ділянки державі в особі Харківської обласної державної адміністрації.
Тобто, вимога щодо повернення спірної земельної ділянки, якою користується відповідач, є фактичною реалізацією правомочності розпорядження спірною земельною ділянкою.
Однак, позивачем не доведено, що у Чугуївської РДА наявні повноваження щодо вчинення юридично значущих дій стосовно спірної земельної ділянки та, зокрема, щодо представництва інтересів Харківської обласної державної адміністрації в суді.
Із позовної заяви не вбачається, за захистом якого свого майнового права чи інтересу звернувся позивач до суду, і яким чином задоволення позовних вимог відновить порушене (не вбачається яке саме) право саме позивача.

Позивач також вказує, що бюджет Зміївської міської ради Харківської області отримує кошти за безпідставне користування ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою у розмірі, що не відповідає статті 288 Податкового кодексу України, та, як наслідок, у неналежному розмірі, оскільки сума не визначена у договорі оренди.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Пунктом 14.1.147 Податкового кодексу України    встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України "Про оренду землі", орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.
Приписами частини 1 статті 122 Земельного кодексу України    встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування (частина 1 статті 123 Земельного кодексу України).
З 01.01.2013 на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" повноваження щодо розпорядження земельними ділянками рекреаційного призначення із земель державної власності, які розташовані за межами населених пунктів у Харківській області перейшли до Харківської обласної державної адміністрації.
Вказаним Законом також було внесено зміни до частини 5 статті 122 Земельного кодексу України, відповідно до якої обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значеннята за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Як визначено у частині 1 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними    статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України).
Частина 1    статті 93 Земельного кодексу України    встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1    статті 96 Земельного кодексу України).
Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Відповідач як власник нерухомого майна не заперечує, що право користування спірною земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, не оформлено нею.
Матеріали справи також свідчать, що відповідач здійснює певну оплату за користування спірною земельною ділянкою.   
Однак, у даному випадку і предмет позову Чугуївської РДА не спрямований на спонукання оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою з позивачем або стягнення безпідставно збережених відповідачем коштів у вигляді сплаченої не у повному обсязі орендної плати за користування земельною ділянкою на користь позивача.

Позивач просить зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку Харківській обласній державній адміністрації відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України, яка перебувала у користуванні за договором оренди від 26.06.2002, що був укладений Зміївською РДА із ОСОБА_2 , спадкоємицею майна якого після смерті останнього є відповідач, оскільки, як стверджує позивач, земельна ділянка утримується відповідачем без достатніх правових підстав.
Як вказує апелянт, у даному випадку спосіб захисту ним своїх прав було обрано виходячи зі змісту статті 1212 Цивільного кодексу України, яка регулює спірні правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем.  
Судова колегія зазначає, що відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України,    особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Статтею 1213 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Зі змісту глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України та з урахуванням положень    статті 1212 Цивільного кодексу України, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України, для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
У спірних правовідносинах позивач посилається на те, що відповідач, набувши право власності на нерухоме майно в порядку спадкування, не оформила право користування земельною ділянкою, на якій це майно розташоване, тобто, користується земельною ділянкою без достатніх правових підстав, відтак, зобов`язана повернути земельну ділянку державі в особі Харківської обласної державної адміністрації.
При цьому, Чугуївська РДА не є ні потерпілою особою у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, ані розпорядником та орендодавцем спірної земельної ділянки відповідно до вимог Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі".
Крім того, із матеріалів справи не вбачається і позивачем не доведено, яким чином задоволення вимоги Чугуївської РДА щодо повернення спірної земельної ділянки Харківській обласній державній адміністрації вплине на права та обов`язки позивача, а також на надходження коштів до місцевого бюджету.

Судова колегія також зазначає, що відповідно до частини першої статті    316, частини першої статті 317 та частини першої статті 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Згідно з частиною першою статті 321 цього ж Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з положеннями статей 1216– 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За приписами частин 2, 3 статті 1225 Цивільного кодексу України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на  якій  вони  розміщені;  до  спадкоємців   житлового  будинку,  інших  будівель  та  споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Статтею 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття на підставі вчиненого правочину, або у порядку спадкування права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. 
До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
За змістом частин 1, 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" (у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції), право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. 
До особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. 
Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що набувши право спадщини за законом на 1/2 комплексу нежитлових будівель загальною площею 481, 5кв.м, та будучи власником іншої частини зазначеного комплексу в розмірі 1/2 частки, відповідач набула право оренди земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, відповідно до Закону.
При цьому, у порядку спадкування, передбаченому  статтею 7 Закону України "Про оренду землі", може перейти право на оренду, тобто право звернутись до орендодавця щодо укладання договору оренди чи поновлення договору, дія якого припинена.    
У контексті    статті 7 Закону України "Про оренду землі", реалізувати право на оренду можливо за визначеною законодавством та договором процедурою, зокрема, шляхом укладання угоди, тобто можливість звернутись до власника, або уповноваженого ним органу з офертою укласти договір оренди.
Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини 2 статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 28.09.2020 у справі №922/4073/19.
З огляду на викладене, судова колегія відхиляє доводи апелянта, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.07.2020 у справі №922/795/18 скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2018, яким було визнано за ФОП Кудіною Л.Д. право оренди спірної земельної ділянки.
Кудіна Лариса Дмитрівна після смерті ОСОБА_2 набула право власності на Ѕ частину зазначеного вище комплексу нежитлових будівель; відповідачем продовжується здійснення на спірній земельній ділянці господарської діяльності по обслуговуванню належної відповідачу бази відпочинку.
Тобто, на спірній земельній ділянці перебуває нерухоме майно, яке належить відповідачу на праві власності, у тому числі, в порядку спадкування, і, відповідно, в силу закону відповідач набула право на оренду земельної ділянки, що була предметом договору від 26.06.2002.
Відтак, крім вищевикладеного, обгрунтованим є висновок суду першої про неефективність обраного позивачем способу захисту порушеного права з урахуванням розташування на земельній ділянці нерухомого майна відповідача, яке є нерозривним із земельною ділянкою.
Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що відповідач може лише претендувати на оформлення права користування земельною ділянкою і лише в межах, достатніх для обслуговування будівель, які на ній знаходяться відповідно до норм статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, оскільки, по-перше, такий висновок здійснено апелянтом без урахування обставин даної справи і положень статті 7 Закону України "Про оренду землі"; і по-друге, позивач не є особою, яка має право на укладення договору оренди спірної земельної ділянки з відповідачем.
За приписами статті 319 Цивільного кодексу України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3); власність зобов`язує (ч.4); власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (ч.5).
У спірних правовідносинах беруть участь два власники: відповідач як власник розташованого на земельній ділянці нерухомого майна і Харківська обласна державна адміністрація як розпорядник зайнятої нерухомим майном земельної ділянки. Тож наведені вище приписи статті 319 Цивільного кодексу України стосуються відповідача і розпорядника земельною ділянкою. 
Отже, хибними є доводи апелянта, що спірні правовідносини склались між позивачем та відповідачем.
Матеріали справи свідчать, що відповідач неодноразово зверталась до Харківської обласної державної адміністрації як розпорядника земельної ділянки державної форми власності з проханням укласти договір оренди земельної ділянки площею 0, 9364га, кадастровий номер 63217782500:01:000:0788 (т.1 а.с.86, 88), однак, досі договір оренди з боку Харківської обласної державної адміністрації не укладений з відповідачем.
Місцевим господарським судом вірно зазначено, що прийняття рішень про передачу в оренду земельних ділянок (укладення договорів оренди) є компетенцією органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування як розпорядників земельних ділянок.
Однак, матеріали справи не містять обґрунтованої відмови Харківської обласної державної адміністрації в укладенні договору оренди з відповідачем, як і не містять доказів вирішення розпорядником спірної земельної ділянки питання щодо належного оформлення права користування земельною ділянкою відповідачем за її зверненням.

Щодо доводів апелянта, що спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою, яка у минулому надавалась в оренду ОСОБА_2 за договором оренди від 26.06.2002, оскільки її формування як об`єкта цивільних прав відбулось вже після припинення речового права щодо неї, після припинення дії договору оренди, судова колегія зазначає таке.
По-перше, дані підстави не зазначались позивачем у позовній заяві та в уточненій позовній заяві, і, відповідно, не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до частини 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
По-друге, дані доводи апелянта не спростовують висновку суду про те, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права; що позивачем не доведено, за захистом якого свого права чи інтересу звернувся позивач до суду, і яким чином задоволення позовних вимог відновить порушене (не вбачається яке саме) право саме позивача, і, як наслідок, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.
І по-третє, предметом договору оренди від 26.06.2002 була земельна ділянка площею 0, 9364га, Зміївського держлісгоспу (квартал 101, виділ 13, "Задінецького лісництва"), терміном дії 25 років для обслуговування комплексу нежитлових будівель загальною площею 481, 5кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , вид. 13), будинок б/н (без номеру).      
У свідоцтві про право на спадщину за законом від 22.03.2016, відповідно до якого ОСОБА_1 (дружина померлого орендаря) набула право на спадщину за законом на 1/2 частки в праві власності на комплекс нежитлових будівель загальною площею 481, 5кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , вид. 13), будинок б/н (без номеру), зазначено, що за вказаною адресою комплекс нежитлових будівель знаходиться на земельній ділянці площею 0, 9364га, кадастровий номер 6321782500:01:000:0788.
Згідно з положеннями статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
На момент набуття відповідачем спадщини за законом на 1/2 комплексу нежитлових будівель загальною площею 481, 5кв.м, спірна земельна ділянка була сформована; і матеріалами справи не підтверджуються доводи апелянта, що земельні ділянки, яка була предметом договору оренди, і яка має кадастровий номер 6321782500:01:000:0788, є різними. Натомість, в уточненій позовній заяві позивач зазначав про обов`язок відповідача повернути земельну ділянку Харківській обласній державній адміністрації, яка перебувала у користуванні за договором оренди від 26.06.2002, що був укладений Зміївською РДА із   ОСОБА_2 .
Отже, апелянтом не спростовано обґрунтованого висновку суду першої інстанції, що відповідач набула право оренди спірної земельної ділянки відповідно до закону.
З огляду на усе викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №922/3555/21 слід залишити без змін.
З урахуванням приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №922/3555/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України. 

Повний текст постанови складено 24.01.2022.

Головуючий суддя                                                       Л.М. Здоровко

Суддя                                                                              Л.І. Бородіна  

       Суддя                                                                              Н.О. Мартюхіна