ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3701/21  Номер провадження 22-ц/814/2658/21	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Таценко Т.Р., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2021 року (ухвалене суддею Самсоновою О.А., повний текст рішення складено суддею 08 жовтня 2021 року) у справі за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В :
У липні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 червня 2010 року між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит, а відповідач ОСОБА_1 взяв зобов`язання щодо повернення кредиту. Відповідач свої зобов`язання не виконав. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 11 128,96 грн, з яких 10 207,71 грн. -заборгованість за простроченим кредитом, 921,25 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Також просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2021 року в задоволенні позовуакціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.
З вказаним рішенням суду не погодився АТ КБ«Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, неповністю досліджено матеріали справи, та не надано належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Зокрема вказує, що судом першої інстанції при розгляді вказаної справи залишено поза увагою висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 16.09.2020 року у справі №200/564/7/18, відповідно до якого виписка по карткровому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача. Вказує, що відповідач не надав ніяких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він був обмежений у праві вибору умов кредитування, тому останній внаслідок невиконання умов укладеного між сторонами договору має сплатити заборгованість за наданим кредитним договором.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апедяційної інстанції не надходив.
Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 23 червня 2010 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети – заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.14).
За умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідачу видано картку № НОМЕР_1 , строк дії якої - до березня 2013 року, що підтверджується довідкою КБ «ПриватБанк» (а.с.13). В подальшому карта відповідачу неодноразово перевипускалась, термін дії останньої – до березня 2022 року.
Після укладення договору банком кредитний ліміт позивачу визначений у розмірі 2000,00 грн. Після цього кредитний ліміт неодноразово змінювався. 01 червня 2020 року - визначений у розмірі 0,00 грн., що підтверджується даними довідки КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 12).
У зв?язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов?язань за вказаним вище кредитним договором станом на 13.06.2021 утворилась заборгованість у сумі 11 128,96 грн, що складається з наступного: 10 207,71 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. : 10 207,71 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 921,25 грн – заборгованість за простроченими відсотками. 

Відмовляючи АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було сплачено позивачу суму, що значно перевищує розмір одержаного ним кредиту, отже на час розгляду справи заборгованість відповідача за кредитом відсутня. Крім того, суд зазначив, що оскільки умовами кредитного договору не передбачено сплати відсотків і неустойки, то доводи банку про нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками та неустойкою є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.
Згідно статті 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
По справі встановлено, що шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до  Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» від 23.06.2010 року, що відповідає письмовій формі правочину, сторони уклали кредитний договір, за умовами якого відповідач одержала платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, яким вона користувалася, що свідчить про виконання сторонами умов кредитного договору.
Зважаючи на відсутність заперечень відповідача щодо форми правочину, Умови і Правила надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк»  є частиною укладеного між сторонами договору, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є необгрунтованими.
Кредит відповідачеві було надано у виді відновлювальної кредитної лінії, що надає можливість клієнту упродовж дії договору неодноразово отримувати та погашати суму кредиту в межах установленого ліміту, тому сплата відповідачем коштів у погашення кредиту з подальшим користуванням кредитним лімітом не свідчить про повне виконання ним своїх зобов`язань, як помилково вважав суд першої інстанції, здійснивши власний арифметичний розрахунок, який не ґрунтується на обставинах справи, умовах укладеного між сторонами договору та не узгоджується з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
За правилами статей 13, 89, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що відповідачем не спростовано надані банком докази видачі та користування ним кредитними коштами, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком (Постанова Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі №284/157/20). 
Отже, факт неповернення Банку кредитних коштів у розмірі використаного кредитного ліміту на суму 11128,96 грн, підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 23.06.2010 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та клієнтом ОСОБА_2 станом на 13.06.2021 року, а також довідкою про рух коштів на рахунку боржника, тому фактично одержані та не повернуті Банку грошові кошти підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2021 року, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України  судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених  позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).
Так, при подачі позову Банком було сплачено 2270,00 грн судового збору, а при подачі апеляційної скарги – 3405,00 грн.
Оскільки даною постановою позов задоволено повністю, а тому з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 5675,00 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргуакціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» – задовольнити.
РішенняКиївського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2021 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення яким позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.06.2010 року в розмірі 11128,96 (одинадцять тисяч сто двадцять вісім) грн 96 коп., яка станом на 13.06.2021 складається з наступного: 10207,71 грн заборгованості за кредитом; 921,25 – заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати у загальному розмірі 5675,00 (п?ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2021 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.Ю. Кузнєцова _______________ Л.М. Хіль