ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 р. 	Справа № 520/3925/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 25.08.21  по справі № 520/3925/21
за позовом               Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1  
до               Головного управління ДПС у Харківській області                       
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом також – позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі та текстом також – відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 00076530717 від 21.12.2020, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , нараховано суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) податкового періоду у розмірі 674 479,00 гривень.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 00076530717 від 21.12.2020, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , нараховано суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) податкового періоду у розмірі 647 479 (шістсот сімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят дев`ять) гривень 00 коп.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Харківській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 6744,79 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Харківській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з викладенням у ньому висновків, які не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи та нормативно-правове обґрунтування вимог апеляційної скарги через викладення тексту норм, покладених в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.
За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснює підприємницьку діяльність з 1996 року як фізична особа-підприємець (дата державної реєстрації: 02.08.1996 за номером запису: 24800170000061013).
Посадовими особами контролюючого органу на підставі Наказу № 4229 від 05.11.2020, направлення № 1580 від 12.11.2020, пп. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, п. 41.1 ст. 41, п. 61.1, 61.2 ст. 61, пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України в період з 12.11.2020 по 18.11.2020 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
За наслідками такої перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Харківській області складено акт № 5187/20-40-07-17-08/2765400898 від 25.11.2020 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість".
Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188 ст. 188, пп. г п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на 674479,00 грн, оскільки ним занижено податкове зобов`язання з ПДВ.
В акті № 5187/20-40-07-17-08/2765400898 від 25.11.2020 зазначено, що причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту є операції з придбання у періоді з червня 2016 року по січень 2020 року аварійних робіт з монтажу КТП за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Руська Лозова, вул. Польова, буд. 15, послуг з будівництва виробничо-складського комплексу за зазначеною адресою, придбання електроенергії, спожитої за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , та будівельних матеріалів, які в подальшому не приймали участі у формуванні доходу фізичної особи-підприємця.
Позивач не погодився із висновками, викладеними посадовими особами контролюючого органу в акті перевірки № 5187/20-40-07-17-08/2765400898 від 25.11.2020, та надіслав 08.12.2020 до Головного управління ДПС у Харківській області заперечення.
Листом № 22674/ФОП/20-40-07-17-21 від 21.12.2020 посадовими особами відповідача розглянуто заперечення позивача. За результатами розгляду заперечень ФОП ОСОБА_1 від 08.12.2020 (вх. ГУ ДПС від 10.12.2020 за № 131683/ФОП) до акту документальної позапланової виїзної перевірки № 5187/20-40-07-17-08/2765400898 від 25.11.2020 "щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість" зазначено – висновки акту в частині порушень є правомірними та залишаються без змін.
Посадовими особами контролюючого органу складено податкове повідомлення-рішення № 00076530717 від 21.12.2020 за формою "В4", яким позивачу нарахована сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість у сумі 674479,00 грн.
ФОП ОСОБА_1 надіслано до Державної податкової служби України скаргу на податкове повідомлення-рішення № 00076530717 від 21.12.2020.
Однак, рішенням про результати розгляду скарги Державна податкова служба залишила без змін податкове повідомлення-рішення № 00076530717 від 21.12.2020, а скаргу - без задоволення.
Скориставшись правом на оскарження рішення відповідача у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 00076530717 від 21.12.2020.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, з урахуванням чого дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.
Відповідно до п. 14.1.156 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Розділ V Податкового кодексу України визначає платників податку на додану вартість, об`єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов`язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.
Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг відповідно до приписів п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно із пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Стаття 200 Податкового кодексу України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.
Відповідно до пункту 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).
Згідно із пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг;
б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Отже, від`ємне значення як категорія Кодексу - це також математична (об`єктивна) категорія; різниця між зменшуваним (податкове зобов`язання) та від`ємником (податковим кредитом). Від`ємне (позитивне) значення є результатом математичної дії - "віднімання", і в силу дії об`єктивних законів не може бути змінено будь-чиєю волею.
Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
За положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі також – Закон № 996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом частини першої статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою статті 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Згідно з пунктом 2.1, 2.2, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року за № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи – це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Виходячи з викладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; встановлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Водночас, дослідженню підлягають всі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.
Фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій створює наслідки для податкового обліку платника податків.
Проте, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постановах від 02.04.2019 у справі № 826/14331/13-а, від 10.04.2020 у справі № 823/1389/16.
Отже, відповідно до наведеного нормативного регулювання податкових правовідносин, у цій справі суд апеляційної інстанції перевіряє реальність господарських правовідносин позивача з його контрагентом з урахуванням поданих сторонами доказів, щодо оцінки яких виник спір, протягом періоду, який перевірявся контролюючим органом.
Судовим розглядом установлено, що позивач здійснює підприємницьку діяльність за такими видам економічної діяльності: виробництво паперових виробів господарсько-побутового та санітарно-гігієнічного призначення (основний) (код КВЕД 17.22); виробництво мила та мийних засобів, засобів для чищення та полірування (код КВЕД 20.41); виробництво тари з пластмас (код КВЕД 22.22); інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у. (код КВЕД 43.99); надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н. в. і. у. (код КВЕД 77.39); неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90); купівля та продаж власного нерухомого майна (код КВЕД 68.10); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20); торгівля електроенергією (код КВЕД 35.14).
З метою розширення можливостей для ведення підприємницької діяльності позивачем придбано у приватну власність об`єкти нерухомості:
- нежитлову будівлю літ. "Т", загальною площею 1650,1 кв. м., що розташована за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 347-Б - на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. "Т", загальною площею 1650,1 кв.м., від 10 березня 2016 року (далі - нежитлова будівля);
- у 2013 році об`єкт нерухомості за адресою: Харківська обл., Дергачівський район, с. Руська Лозова, вул. Польова, будинок 15, «пташники» (договір купівлі-продажу комплексу від 10.12.2013).
У 2016 році позивач почав нове будівництво виробничо-складського комплексу за адресою: Харківська обл., Дергачівський район, с. Руська Лозова, вул. Польова, будинок 15, зі знесенням «пташників», яке триває до цього часу (декларація про початок виконання будівельних робіт зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області 04.07.2016 за № ХК 083161861327, договір підряду № 08/09 від 08.09.2014, акт виконання робіт № ОУ від 07.12.2014).
Аналіз матеріалів справи дає змогу визначити, що в періоді, який перевірявся контролюючим органом, ФОП ОСОБА_1 з метою будівництва виробничо-складського комплексу за адресою: АДРЕСА_3 , мав господарські відносини з іншими суб`єктами господарювання.
Так, позивачем укладено договір № 494М на виконання робіт від 26.03.2016 з ПП "АРМАКС-ХАРЬКОВ". Здійснення господарської операції підтверджено актом виконаних робіт від 22.09.2017.
Окрім того, позивачем укладено договір підряду № 10/11 від 10.11.2016 з ТОВ "РІСАЙКЛІНГ ПАРТНЕР УП". Здійснення господарської операції підтверджено актом приймання-передачі матеріальних цінностей № 1 від 11.09.2017, актом №ОУ приймання-передачі робіт (надання послуг) від 30.11.2017.
Позивачем з ТОВ "РІСАЙКЛІНГ ПАРТНЕР УП" також укладено договір підряду № 11/05 від 01.05.2016, додаткову угоду № 1 від 01.06.2017, оформлено акт приймання-передачі робіт (надання послуг) від 30.12.2016, акт приймання-передачі робіт (надання послуг) від 30.09.2017.
У TOB "ТЕХНОЕКО" позивачем здійснено купівлю товарів на підставі рахунку-фактури  № СФ-0000044 від 31.07.2017. 
Між позивачем та ТОВ "ПРОМАГРОІНЖИНІРИНГ" укладено договір підряду на проведення проектних робіт №101 від 20 червня 2017 року (із додатками); оформлено акт № 1 здачі-прийняття виконаних робіт згідно з договором № 101 від 27.06.2018. 
Між позивачем та ТОВ "ВБК Будпартнер" укладено договір № 19/06 від 19 червня 2017 року; оформлено видаткові накладні: № РН-0000001 від 28.07.2017, № РН-0000002 від 23.08.2017, № РН-0000003 від 19.09.2017.
Позивачем отримано декларацію про початок будівельних робіт виробничо-складського комплексу, довідку КП Технічної інвентаризації "Інвенрос" № 7674-Г від 31.01.2019, де також установлено факт розпочатого будівництва виробничо-складського комплексу за адресою:  Харківська обл., Дергачівський район, с. Руська Лозова, вул. Польова, будинок 15.
Оскільки позивач здійснює підприємницьку діяльність із виробництва (код КВЕД - 17.22 Виробництво паперових виробів господарсько-побутового та санітарно-гігієнічного призначення), то будівництво зазначеного об`єкту нерухомості здійснювалося із метою використання у підприємницькій діяльності.
Проведення будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 як фізичною особою - підприємцем, підтверджується матеріалами справи, зокрема, Декларацією про початок виконання будівельних робіт, виданою Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції від 04.07.2016, № ХК 083161861327 ОСОБА_1 із зазначенням статусу фізичної особи-підприємця.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що будівництво виробничо-складського комплексу здійснюється позивачем як фізичною-особою підприємцем для використання такого в господарській діяльності позивача.
Судовим розглядом установлено, що при проведенні перевірки працівникам податкової служби були надані всі необхідні пояснення, відомості та інші документи, які підтверджують право на віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, які сплачені при придбанні ТМЦ (будматеріалів) та ці документи спростовують викладені в акті твердження про відсутність зв`язку із господарською діяльністю позивача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про достатність наданих позивачем документів для підтвердження податкового кредиту, задекларованого за господарськими операціями щодо придбання у періоді з червня 2016 року по січень 2020 року аварійних робіт з монтажу КТП за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Руська Лозова, вул. Польова, буд. 15, послуг з будівництва виробничо-складського комплексу за зазначеною адресою, придбання електроенергії, спожитої за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , та будівельних матеріалів, які в подальшому приймали участь у формуванні доходу фізичної особи – підприємця, та про безпідставність висновків, викладених контролюючим органом у акті № 5187/20-40-07-17-08/2765400898 від 25.11.2020.
Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не надано достатніх доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
За умови подання платником податку на додану вартість належним чином оформлених документів, які згідно з правовими нормами повинні бути виписані на господарські операції певного виду, та підтвердження суми податку на додану вартість податковими накладними, зареєстрованими відповідно до вимог статті 201 ПК України, задекларований податковий кредит уважається підтвердженим (правомірним), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.
Це відповідає нормі абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Така норма узгоджується як з нормою абзацу першого пункту 56.4 статті 56 ПК України, відповідно до якої обов`язок доведення, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених Податковим кодексу України, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладено на контролюючий орган, так і з нормою підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України щодо презумпції правомірності рішень платника податків, які в сукупності закріплюють презумпцію добросовісності податкової поведінки платника податків.
З акту № 5187/20-40-07-17-08/2765400898 від 25.11.2020 убачається, що посадовими особами відповідача підтверджено наявність у позивача зареєстрованих податкових накладних.
Щодо посилання контролюючого органу на ненадання позивачем документів, які б свідчили про зберігання на складі ТМЦ, або документів про їх реалізацію, колегія суддів бере до уваги твердження позивача, що всі придбані ТМЦ у наведених вище контрагентів використовуються у будівництві виробничо-складського комплексу, а замовлені послуги споживаються в процесі надання.
Протилежного під час судового розгляду не встановлено, відповідачем не підтверджено.
Що стосується тверджень податкового орану про неподання позивачем форми 20-ОПП із визначенням об`єкту оподаткування зі станом "будується", колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що форма 20-ОПП подана та прийнята податковим органом 17.12.2020.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів правомірності оскарженого позивачем податкового повідомлення–рішення № 00076530717 від 21.12.2020, що є підставою для задоволення позову, є обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а також не зазначено в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 по справі № 520/3925/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк