ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року	Львів	Справа № 300/1679/21 пров. № А/857/20163/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді –                                                Шевчук С.М.,
суддів –                                                                     Кухтея Р.В., 
                                                                                  Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання:              Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові   апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 14 вересня 2021 року (ухвалене у м. Івано-Франківськ, за правилами  загального позовного провадження, судом під головуванням судді Матуляка Я.П., повний текст рішення складено 24 вересня 2021 р.) у справі № 300/1679/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника управління Держпраці в Івано-Франківській області Росипайла Ігоря Ярославовича, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Державної служби України з питань праці  про визнання незаконними дій, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправною бездіяльності, суд-

                                                        ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до начальника управління Держпраці в Івано-Франківській області Росипайла Ігоря Ярославовича (далі – відповідач - 1), Управління Держпраці в Івано-Франківській області (далі – відповідач - 2), Державної служби України з питань праці (далі – відповідач - 3) про визнання незаконними дій, визнання протиправним та скасування наказу від 19.03.2021 за № 54-к, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправною бездіяльності.
Рішенням  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 14 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 –відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач  звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити  повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що: відповідач - 1 безпідставно, за відсутності повноважень видав оскаржуваний наказ про звільнення позивача, позаяк такими повноваженнями наділений виключно Голова Державної служби України з питань праці. З огляду на займану позивачем посаду заступника керівника територіального органу Держпраці прийняттю такого наказу повинно передувати погодження з Міністром економіки, однак таке погодження було отримано лише 31.12.2020року і адресовано відповідачу 2, а його не територіальному органу. Відтак, вказане погодження не стосувалося ні оскаржуваного наказу, ні наказу від 11.12.2020року №122-кт. Також позивач вказав, що судом першої інстанції неправильно застосовано п. 5 розділу ІУ Порядку №64, позаяк вказаний пункт передбачає оголошення наказу органу  вищого рівня про звільнення державного службовця із зазначенням дати звільнення лише у тому випадку, коли така дата вже визначена органом вищого рівня. Вказує що цей пункт не дає відповідачу -1 повноважень самостійно визначати дату звільнення та приймати відповідний наказ про звільнення. Позивач також вважає, що суд не правильно застосував ч.5 ст. 87 Закону України “Про державну службу”, адже на думку позивача правовий зміст даної норми дозволяє зробити висновок, що уповноважений орган вправі приймати наказ про звільнення державного службовця в період його непрацездатності, де датою звільнення вважається перший робочий день, однак дана норма не виключає обов`язку такого уповноваженого органу самостійно визначити дату звільнення державного службовця із займаної посади з виходом його на роботу після закінчення тимчасової непрацездатності.  Вказує, що суд першої інстанції не урахував що оскаржуваний наказ не може розцінюватись, як оголошення наказу від 11.12.2020 року №122-кт, позаяк  із назви оскаржуваного наказу слідує, що вказаний наказ є саме наказом про звільнення, про що свідчить його назва та  покликання на додаткові підстави для його прийняття (листки непрацездатності та медичні довідки). 
Відповідачі подали відзиви  на апеляційну скаргу, у якому заперечують проти задоволення апеляційної скарги та просять суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Позивач була повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 124 КАС України, шляхом надіслання повідомлення на номер телефону, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
22.12.2021 позивачкою ОСОБА_1 подано клопотання про відкладення розгляду справи та долучення доказів до справи.
Розглянувши вказані клопотання, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 44 КАС України, визначені права та обов`язки учасників справи. Так, згідно з частиною десятою вказаної статті якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).
Згідно з частиною сьомою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази можуть бути подані до суду в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", якщо інше не визначено цим Кодексом.
Відповідно до пунктів 24 - 27 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17.08.2021 № 1845/0/15-21, підсистема "Електронний суд" (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС <Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система>, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.
Інструкція користувача Електронного суду розробляється адміністратором ЄСІТС та розміщується на веб-сторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за веб-адресою https://wiki.court.gov.ua.
Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.
До створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.
Технічні вимоги щодо форм електронних документів та їхніх додатків, обмеження щодо їхнього розміру, формату та інших характеристик встановлюються Інструкцією користувача Електронного суду.
Таким чином, альтернативою звернення учасників справи до суду з позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи з використанням підсистеми "Електронний суд".
Натомість світлокопії  клопотання про відкладення розгляду справи та приєднання до справи додаткових доказів  ( ймовірно  подані від імені  позивача) вимогам щодо порядку подання до суду процесуальних документів та доказів не відповідають, позаяк не є такими, що  подані до суду в паперовій формі  із  скріпленням власноручним підписом учасника справи (його представника) або шляхом надсилання в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи з використанням підсистеми "Електронний суд". Як наслідок вказані клопотання не підлягають розгляду судом.
Відносно ж клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи через зайнятість у інших процесах, то колегія суддів зазначає, що  судом апеляційної інстанції  уже відкладався  розгляд апеляційної скарги позивача. Про дату, час та місце розгляду скарги як позивач так і відповідач були обізнані заздалегідь, а відтак сторони не були позбавлені можливості просити суд слухати справу в порядку відео конференції, як за допомогою власних засобів так і засобів  зв`язку  відповідного суду за їх місцезнаходженням.  
Проте,   позивач  та його представник  не зважаючи на широкий обсяг прав,  наданих йому  щодо забезпечення його процесуальні можливості доступу до суду  таким правом не скористався  без поважних причин. Окрім того, з клопотання про відкладення розгляду справи представника позивача – Кобиліва В.Я. вбачається, що він задіяний у судовому процесі 23.12.21 о 14.00 год. Інших доказів щодо задіяння адвоката Кобиліва В.Я. 23.12.21 в проміжку часу з 09.00 до 14.00 не надано, а відтак вказане не могло бути перешкодою для представництва інтересів позивача в судовому засіданні 23.12.21 на 09.30 год., в тому числі в порядку відеоконференції.
З огляду на приведені обставини справи,  зважаючи на обставини подання клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги безпосередньо перед її розглядом,   колегія суддів вважає що має місце зловживання процесуальними правами, адже чергове відкладення розгляду справи є необґрунтованим та таким, що призводить до свідомого затягування   позивачем розгляду апеляційної скарги та правової невизначеності судового рішення, ухваленого судом першої інстанції.
За наведених обставин, колегія суддів відмовляє представнику позивача у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.
Представники відповідача Управління Держпраці в Івано-Франківській області Карпаш Г.В. та Федик Н.Я. в судовому засіданні надали пояснення та заперечили проти доводів апеляційної скарги.
Представник Державної служби України з питань праці у судовому засіданні в режимі відеоконференції на зв`язок не вийшла. Апеляційний суд зазначає, що представник відповідача була обізнана про те, що ризики технічної неможливості участі у засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, про що йому було роз`яснено в ухвалі апеляційного суду щодо участі учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд виходив з того, що оскаржуваний наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 за №54-к “Про звільнення ОСОБА_2 ” є таким, що  прийнятий виключно з метою реалізації та на виконання вимог наказу Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за №122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 " в частині визначення дати звільнення, видачі належно оформленої трудової книжки та забезпечення права позивача на отримання усіх належних їй при звільненні виплат за місцем роботи. Позаяк  постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021 року встановлено правомірність наказів Державної служби України з питань праці: 
від 09.12.2020 за №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році", яким висновок про негативну оцінку службової діяльності заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області ОСОБА_1 ;    
від 11.12.2020 за №122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ", відповідно до частини 6 статті 44 Закону України “Про державну службу”, наказу Держпраці від 09.12.2020 №664-к “Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році” ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу”, за отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 призначена на посаду заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 27.05.2015 згідно наказу Державної служби України з питань праці від 26.05.2015 за №34-кт (т.1 а.с.74).
Наказом Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 за №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії “Б” керівників, перших заступників керівників та заступників керівників територіальних органів Державної служби Країни з питань праці, у якому серед іншого  затверджено висновок про негативну оцінку службової діяльності заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області ОСОБА_1 (т.1, а.с. 77-79).
Наказом Державної служби України з питань праці прийнято від 11.12.2020 за №122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ", відповідно до частини 6 статті 44 Закону України “Про державну службу”, наказу Держпраці від 09.12.2020 №664-к “Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році” ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу”, за отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності (т.1, а.с. 80).
Пунктом 2 вказаного наказу визначено, що датою звільнення вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність. Управлінню Держпраці в Івано-Франківській області (Росипайлу І.Я.) здійснити повний розрахунок ОСОБА_1 при звільненні протягом семи днів з дня звільнення (п.3 Наказу).
Не погоджуючись із наказом від 09.12.2020 № 664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році", та наказом №122-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_3 ", позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами про їх скасування, а також про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 по справі №300/3634/20 визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" в частині щодо висновків про результати оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці №122-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_2 " з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області (т.1 а.с.15-25).
Згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021 вказане рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду скасовано та прийнято нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (т.2 а.с.82,83).
19.03.2021 після тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 приступила до роботи, у зв`язку з чим на підставі наказу Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за №122-кт “Про звільнення ОСОБА_2 ”, відповідно до частини 6 статті 44 Закону України “Про державну службу”, наказу Держпраці від 09.12.2020 №664-к “Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році”, наказом від 19.03.2021 за №54-к “Про звільнення ОСОБА_2 ” звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області 19.03.2021, відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу”, за отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності (т.1 а.с.6).
Пунктом 2 вказаного наказу доручено відділу бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення здійснити відповідний розрахунок ОСОБА_1 при звільненні протягом семи днів з дня звільнення, виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 24 календарних дні щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки відповідно до наявного у неї стажу.
20.03.2021 позивач звернулась із скаргою до т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці з вимогою скасувати наказ від 19.03.2021 за № 54-к як такий, що прийнято з перевищенням повноважень (т.1 а.с.13).
За результатами розгляду скарги, т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці надано ОСОБА_1 роз`яснення щодо порядку виконання наказу про звільнення (т.1 а.с.14).
Вважаючи наказ від 19.03.2021 за №54-к “Про звільнення ОСОБА_2 ” та бездіяльність т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці щодо не скасування наказу про її звільнення, протиправними, позивач звернулась з вказаним позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях регулює  Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIII  (станом на час звільнення позивача) (далі - Закон №889-VIII).
Згідно із пунктом 4 ч.1 ст. 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється  за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII встановлено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності.
Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки (ч. 5 ст. 87 Закону №889-VIII).
Відповідно до п. 4 ч. 2  Закону №889-VIII керівник державної служби  призначає громадян України, які пройшли конкурсний відбір, на посади державної служби категорій "Б" і "В", звільняє з таких посад відповідно до цього Закону.
Згідно з частиною 5 ст. 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівники та заступники керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади відповідно до законодавства про державну службу.
Інші державні службовці територіальних органів центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівниками територіальних органів центрального органу виконавчої влади.
Підпунктом 11 пункту 11 Положення про Державну службу України з питань праці, затверджене Постановою КМ України №96 від 11.02.2015року  встановлено, що Голова Держпраці призначає на посаду за погодженням з Першим віце-прем`єр-міністром України - Міністром економіки заступників керівників територіальних органів Держпраці та звільняє їх з посади.
Положенням ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
З матеріалів справи вбачається, що наказом Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 за №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії “Б” керівників, перших заступників керівників та заступників керівників територіальних органів Державної служби Країни з питань праці, у якому серед іншого  затверджено висновок про негативну оцінку службової діяльності заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області ОСОБА_1 (т.1, а.с. 77-79).
11.12.2020року Державною службою України з питань праці прийнято наказ №122-кт, яким відповідно до частини 6 статті 44 Закону України “Про державну службу”, наказу Держпраці від 09.12.2020 №664-к “Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році” ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу”, за отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності (т.1, а.с. 80).
Пунктом 2 вказаного наказу №122-кт визначено, що датою звільнення вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність. Управлінню Держпраці в Івано-Франківській області (Росипайлу І.Я.) здійснити повний розрахунок ОСОБА_1 при звільненні протягом семи днів з дня звільнення (п.3 Наказу).
Відносно ж доводів апеляційної скарги  з приводу того, що погодження  Міністерства розвитку, економіки, торгівлі та сільського господарства України на звільнення позивача із займаної посади, надане листом №2202-14/77166-03 від 31.12.2020 року не стосується вказаного наказу №122-кт від 11.12.2020року, оскільки прийнято значно пізніше від дати видачі такого наказу, то колегія суддів вказаним доводам позивача не надає правової оцінки, позаяк предмет розгляду  даної справи не стосується правомірності видачі  обумовленого наказу. 
Окрім того, правомірність вищевказаних наказів встановлена постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021 (т.2 а.с.82,83).
Також з матеріалів справи вбачається, що 19.03.2021 ОСОБА_1 приступила до роботи після тривалого періоду тимчасової непрацездатності.
В цей же день (19.03.2021) Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області прийнято наказ за №54-к “Про звільнення ОСОБА_2 ” яким (на підставі наказу Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за №122-кт “Про звільнення ОСОБА_2 ”, наказу Держпраці від 09.12.2020 №664-к “Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році”), ОСОБА_1 , заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області звільнено 19.03.2021, відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу”, за отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності (т.1 а.с.6).
Пунктом 2 вказаного наказу доручено відділу бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення здійснити відповідний розрахунок ОСОБА_1 при звільненні протягом семи днів з дня звільнення, виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 24 календарних дні щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки відповідно до наявного у неї стажу.
Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо наявності повноважень на  видачу Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області оскаржуваного наказу №54-к від 19.03.2021 року, то  колегія суддів зазначає, що із займаної посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області позивача фактично звільнено Головою Державної служби України з питань праці у відповідності до наказу Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за №122-кт “Про звільнення ОСОБА_2 ”. 
При цьому, пунктом 2 вказаного наказу №122-кт визначено, що датою звільнення є перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність. 
Відтак,  уповноваженим органом (до  повноважень якого віднесено питання звільнення позивача)  чітко було визначено, який саме день є датою звільнення позивача.
Також  обумовленим наказом №122-кт від 11.12.2020 року Управлінню Держпраці в Івано-Франківській області  зобов`язано  здійснити повний розрахунок ОСОБА_1 при звільненні протягом семи днів з дня звільнення (п.3 Наказу).
Наказом Національного агентства України з питань державної служби від 26.03.2016 за № 64 затверджено Порядок ведення та зберігання особових справ державних службовцiв (далі по тексту іменовано - Порядок №64).
Відповідно до  пункту 5 розділу IV Порядку 64, акт органу вищого рівня про призначення на посаду (звільнення з посади) оголошується шляхом видання за місцем роботи відповідного акта із зазначенням дати фактичного призначення на посаду (звільнення з посади).
Отож з приведеної норми законодавства слідує, що акт органу вищого рівня (а в даному випадку -Державної служби України з питань праці) про звільнення позивача з посади  повинен бути оголошений (реалізований)  шляхом видання за місцем роботи  (яким є Управління Держпраці в Івано-Франківській області) відповідного акта із зазначенням дати фактичного звільнення з посади.
Стосовно ж доводів  позивача,  які стосуються відсутності у оскаржуваному наказі від №54-к   від 19.03.2021 відомостей щодо  надання    Міністром економіки  погодження  на звільнення позивача та  наявність покликань на листки непрацездатності і медичні довідки, як  на додаткові підставі для звільнення позивача, то  судом було встановлено, що  звільнення позивача було проведено відповідно до наказу Державної служби України з питань праці №122-кт від 11.12.2020  “Про звільнення ОСОБА_2 ” і  правову оцінку якому було надано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021, яка набрала законної сили (т.2 а.с.82,83). 
Оскаржуваний наказ  Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 за №54-к   в свою чергу є лише  актом реалізації наказу  органу вищого рівня,  який  виданий відповідачем -1 (за місцем роботи позивача)  у межах  повноважень, визначених   пунктом 5 розділу IV Порядку 64.  При  цьому, приведений пункт 5  названого Порядку не  покладає  на відповідача -1 жодних зобов`язань щодо отримання ним будь-яких погоджень Міністра  економіки  на видачу такого  акту  направленого на реалізацію наказу  органу вищого рівня.  
Відносно ж покликань  на  листки непрацездатності та медичні довідки позивача у вказаному наказі, то вказане посилання  є таким, що направлено  на  встановлення  відповідачем – 1 календарної дати  звільнення з посади  позивача, про яку йдеться у пункті 2  наказу Державної служби України з питань праці №122-кт від 11.12.2020, що відповідає   повноваженням відповідача -1 закріпленим у  пункті 5 розділу IV Порядку 64. 
Оцінюючи доводи  апеляційної скарги з приводу не правильного застосування  судом першої інстанції  ч.5 ст. 87 Закону України “Про державну службу”, позаяк на думку позивача  саме Голова Державної служби України, як  уповноважений орган повинен самостійно визначати дату звільнення державного службовця із займаної посади у зв`язку із виходом його на роботу після закінчення тимчасової непрацездатності, то колегія суддів зазначає, що таке тлумачення вказаної норми  не відповідають пункту 5 розділу IV Порядку 64. Позаяк обумовленим пунктом 5  передбачено видачу  відповідного акту (з метою реалізації наказу на звільнення, винесеного у період тимчасової непрацездатності)  саме  органом за  місцем роботи відповідного  державного службовця із зазначенням у вказаному акті  календарної дати звільнення  посади в залежності від настання певної події (якою в спірних правовідносинах є перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності позивача, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність).
За наведених обставин колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що  оскаржуваний наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 за №54-к “Про звільнення ОСОБА_2 ” є таким, що  прийнятий  у межах наданих повноважень та виключно з метою реалізації та на виконання вимог наказу Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за №122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 " в частині визначення дати звільнення, видачі належно оформленої трудової книжки та забезпечення права позивача на отримання усіх належних їй при звільненні виплат за місцем роботи.
Враховуючи висновки суду щодо правомірності наказу Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 за №54-к “Про звільнення ОСОБА_2 ”, не підлягає також до задоволення вимога позивача про протиправну бездіяльність т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці, яка полягає в не скасуванні ним оскаржуваного наказу за скаргою позивача .
З приводу доводів позивача щодо того, що з ним не проведено повний розрахунок у день звільнення, суд зазначає, що на підставі абз.2 ч.5  ст.87 Закону №889-VIII  у випадку звільнення державного службовця після закінчення його тимчасової непрацездатності оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення. Обставини остаточного розрахунку з позивачем не впливають на факт наявності підстав для прийняття спірного наказу.
Однак, такі обставини можуть бути підставою для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог ст.ст.116,  117 Кодексу законів про працю України, що не є предметом даного спору.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, 

                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 14 вересня 2021 року  у справі № 300/1679/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 23 грудня 2021 року