Номер провадження: 22-ц/813/1099/22 
Номер справи місцевого суду: 520/13495/18
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.02.2022                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я., 
за участю секретаря – Поворозко І.Ю.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідач - Департамент міського господарства Одеської міської ради,
відповідач - Виконавчий комітет Одеської міської ради, 
відповідач - Комунальне підприємство «Міськзелентрест», 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 року у складі судді Калашнікової О.І.,
в с т а н о в и в:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Департаменту міського господарства Одеської міської ради про відшкодування майнової шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 130 114,00 грн, на користь ОСОБА_2 у розмірі 32 114,67 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.06.2018 сталося падіння дерева, що було розташоване навпроти 2-3 під`їздів будинку АДРЕСА_1 на припарковані автомобілі, які належать на праві власності позивачам. Автомобілі було пошкоджено. Сума позову є розміром майнової шкоди, спричиненої позивачам внаслідок падіння дерева на автомобілі.
В процесі розгляду справи судом було залучено до участі у її розгляді співвідповідачів Виконавчий комітет Одеської міської ради та Комунальне підприємство «Міськзелентрест».
В подальшому позивачі просили суд стягнути на свою користь матеріальну шкоду з Виконавчого комітету Одеської міської ради у розмірі, зазначеному в позові.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 року позов задоволено. Стягнено з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 130114 грн, а на користь ОСОБА_2 – 32114,67 грн. Також, стягнено з Виконавчого комітету Одеської міської ради витрати на оплату судового збору в сумі 704,80 грн – на користь ОСОБА_2 , в сумі 1301,15 грн – на користь ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду, Виконавчий комітет Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким у позові відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Виконавчим комітетом Одеської міської ради було прийнято рішення від 11.12.2008 №1381 «Про передачу на обслуговування Комунального підприємства «Міськзелентрест» зелених насаджень загального користування, що розташовані на міжквартальних територіях жилих будинків». До даного рішення додано перелік зелених насаджень та відповідно в якому зазначено, що по Київському району м. Одеси передано листяних та хвойних дерев в кількості 30333 дерева, яке і було приєднано як доказ до матеріалів справи. Інших форм роботи виконавчого комітету, ніж прийняття рішень, не передбачено. Отже, Виконавчим комітетом Одеської міської ради виконано обов`язок та визначено балансоутримувача зелених насаджень. Тобто, не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діянням та наслідками, тому немає підстав покладати відповідальність за спричинення шкоди на апелянта. У позові не зазначено, яким саме діяннями Виконавчого комітету Одеської міської ради позивачу було заподіяно майнову шкоду. Відповідачем у відзиві на позов зазначено, що позивачами було порушено правила паркування, оскільки саме з позову вбачається, що позивачі здійснили паркування належних їм на праві власності автомобілів навпроти 2-3 під`їздів будинку АДРЕСА_1 , тобто у житловій зоні. Судом було відмовлено у задоволенні клопотання про залучення ФОП – ОСОБА_3 , як третю особу, до якого було додано витяг про право власності, відповідно до якого останній є власником торгівельного павільйону з баром, загальною площею 111,2 кв.м., та відповідно до Правил благоустрою території м. Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 №1623-УІ, саме зазначена особа має відповідати за падіння даного дерева, оскільки своєю бездіяльністю на території, яка входить до обслуговування торгівельного павільйону з баром, допустила бездіяльність щодо утримання зелених насаджень, внаслідок чого сталося падіння дерева. 
22.08.2019 представник позивачів надав суду відзив на скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а рішення – залишити без змін.
Представник Департаменту міського господарства Одеської міської ради в судове засідання 01.02.2022 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачів, а також представників Виконавчого комітету Одеської міської ради та КП «Міськзелентрест», дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 на праві власності належить автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara»,1999 року випуску.
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на праві власності належить автомобіль марки «Subaru Forester”, 2005 року випуску. 
Подружжя ОСОБА_4 проживає в будинку АДРЕСА_2 . 
12.06.2018 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишили належні їм автомобілі навпроти під`їзду будинку, в якому проживають. 
В цей же день приблизно о 13 год.30 хв. сталося падіння дерева на автомобілі, які були припарковані навпроти 2-3 під`їздів вищевказаного будинку, в результаті чого автомобілі позивачів отримали ушкодження.
Вказані факти було зафіксовано працівниками поліції.
Згідно зі звітами про оцінку автомобілів та протоколів огляду колісних транспортних засобів, «Suzuki Grand Vitara» отримав пошкодження у вигляді деформації і заломи даху, багажника, капоту, правого та лівого передніх крил та дверей, задньої двері, деформація стойок та рами, розбиті скло переднє, заднє, бокові, поручні даху, декоративні накладки деформовані з повною втратою форми, ущільнювачі дверей, даху, скла знищені.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 299 891,01 грн. 
Розмір матеріальної шкоди власнику автомобіля «Suzuki Grand Vitara» визначена фахівцем в розмір 130114 грн, що складає ринкову вартість автомобіля з урахуванням зносу автомобіля.
Автомобіль «Subaru Forester” 12.06.2018 року внаслідок падіння дерева отримав такі механічні ушкодження: деформація дверей задка, лівих задніх дверей, панелі даху, задньої лівої боковини, розбито скло люку на даху. 
Розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля складає 32 114,67 грн. 
Задовольняючи позов та стягуючи матеріальну шкоду з Виконавчого комітету ОМР суд виходив з того, що наявними у справі доказами доведено факт падіння дерева, внаслідок чого було пошкоджено майно позивачів. Розмір спричиненої майнової шкоди доведено належними доказами. Суд вказав, що Виконавчим комітетом Одеської міської ради не визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розташовані навпроти 2-3 під`їздів багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 . Враховуючи те, що саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради покладено обов`язок забезпечити їх належне та безпечне функціонування та експлуатацію у спосіб, що унеможливить її негативний вплив на мешканців міста та пошкодження їх майна, суд дійшов висновку, що обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева у даному випадку повинен бути покладений саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради.
З вказаними висновками апеляційний суд погоджується в повній мірі з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент падіння дерева жодні обмежувальні знаки чи заборони щодо стоянки автомобіля були відсутні. Також матеріали справи не місять відомостей про порушення Правил дорожнього руху власниками автомобілів «Suzuki Grand Vitara»,1999 року та  марки «Subaru Forester”, 2005 року випуску  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до листа Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 31.07.2018 балансоутримувач зелених насаджень, розташованих напроти 2-3 під`їзду буд. 12 по пр. Небесної Сотні, біля приміщення бару «Сочинка» не визначений жодними рішеннями виконавчого комітету Одеської міської ради або Одеською міською радою.
Згідно з відповіддю Департаменту міського господарства від 06.09.2018 зелені насадження, в тому числі й те дерево, що впало, не входять до переліку об`єктів загального користування, які знаходяться на обслуговуванні в КП «Міськзелентрест», визначеному рішенням Виконавчого комітету ОМР від 14.02.2008 №102 «Про утримання зелених насаджень у місті Одесі».
В свою чергу згідно з доводами КП «Міськзелентрест» воно не є балансоутримувачем зелених насаджень, розташованих напроти 2-3 під`їзду буд. АДРЕСА_3 , оскільки ці дерева не входять до переліку зелених насаджень, які доручено утримувати КП «Міськзелентрест» згідно з рішенням Виконавчого комітету ОМР від 14.02.2008 №102 «Про утримання зелених насаджень у місті Одесі». Також стверджує, що на його адресу від балансоутримувача території по вказаній адресі не надходило жодних заявок на благоустрій цієї території, крім цього рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №1381 від 11.12.2008 «Про передачу на обслуговування КП «Міськзелентрест» зелених насаджень, що розташовані на міжквартальних територіях житлових будинків» по теперішній час є невиконаним.
Статтею 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю, до яких відносяться усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо), не можуть передаватись у приватну власність.
Вулиця, дорога є територією загального користування (стаття 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").
Пунктом 5 частини другої статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі, щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.
Згідно з частиною сьомою статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.
Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року N 105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі, снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.
Відповідно до пункту 5.5. Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.
Таким чином, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.
Підпунктом 7 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Тобто до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної особі майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень у дворі біля житлового будинку.
При цьому, багаторічні насадження не можуть розглядатись як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.
Власником (особою, яка зобов`язана утримувати майно, що їй належить) зелених насаджень є власник земельної ділянки, на якій вони розташовані.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 лютого 2019 року у справі N211/1489/13-ц, провадження N 61-27913св18.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами 1 - 3 статті 22 ЦК України передбачено, що, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
При цьому, юридичною підставою відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина, і за відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння шкоди. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення є зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.
Факт падіння дерева на належні позивачам автомобілі та завдання у зв`язку з цим транспортним засобам механічних пошкоджень, а також розмір заподіяної шкоди підтверджуються наведеними вище доказами, які містяться у справі, які Виконавчим комітетом Одеської міської ради не спростовано.
Судом встановлено, що Виконавчим комітетом Одеської міської ради не визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розташовані навпроти 2-3 під`їздів багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 .
Не приймаються до уваги доводи про те, що визначенням балансоутримувача можна вважати рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.12.2008 №1381 «Про передачу на обслуговування комунальному підприємству «Міськзелентрест» зелених насаджень загального користування, що розташовані на міжквартальних територіях жилих будинків, оскільки воно не є визначенням балансоутримувача у встановленому порядку, рішення не реалізоване, контроль за його виконанням мав здійснюватися виконавчим комітетом, проте доказів його виконання не надано. 
Отже, Виконавчим комітетом Одеської міської ради не виконано покладений на нього законом обов`язок з визначення балансоутримувача зелених насаджень.
Враховуючи, що дерево яке впало на належні позивачам автомобілі, розташоване на землі комунальної власності, тобто його власником є територіальна громада міста, враховуючи відсутність даних, що останнє у відповідності до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебуває на балансі будь-якої комунальної організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться органами місцевого самоврядування, тому обов`язок з відшкодування заподіяної позивачам шкоди слід покласти саме на Виконком Одеської міської ради, до відання якого в силу підпункту 7 пункту "а" статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належать організація благоустрою населених пунктів; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій; організація озеленення, та яким не було належним чином забезпечено організацію роботи з питань благоустрою, а саме щодо обліку зелених насаджень, здійснення їх інвентаризації, проведення періодичних оглядів.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі N200/22129/16-ц, провадження N 61-43478св18.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення саме з Виконавчого комітету Одеської міської ради матеріальної шкоди, завданої позивачам у зв`язку з падінням дерева на належні їм автомобілі.
Доводи апеляційної скарги про порушення позивачем абз. 2 ст. 21 Закону України "Про автомобільний транспорт" апеляційний суд визнає юридично неспроможними, враховуючи, що позивачі не були притягнуті до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.
Твердження апелянта про те, що судом безпідставно не залучено до участі у розгляді справи в якості 3-ї особи ФОП ОСОБА_3 , якому було надано у тимчасове користування земельну ділянку, на якій було розташовано дерево, на умовах оренди для обслуговування торговельного павільйону є безпідставними з огляду на те, що даний спір не стосується вказаної особи оскільки термін дії договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди закінчився 28.04.2010, інший договір відсутній.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384  ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 23.02.2022.

Головуючий: 

          Судді: