ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/3348/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А.,  розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 року в адміністративній справі №160/3348/21 (суддя у 1 інстанції Віхрова В.С.) за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.02.2021 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 28.08.2019 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 25.02.2021 року №0400-010303-8/27947. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України   в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2   ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”   та п. “а”   ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”   в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, з врахуванням висновків суду в даній справі. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що  до спірних правовідносин слід застосовувати пункт «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»     в редакції, чинній до внесення змін      Законом № 213-VІІІ, оскільки при вирішенні питання про набуття позивачем права на пільгову пенсію застосуванню підлягали чинні на час її звернення до органу Пенсійного фонду положення      статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»        у редакції    Закону    № 2148-VIII. Так, виключно після досягнення віку 50 років у чоловіків виникає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1, в той час як вік позивача становить 39 років 08 місяців. 
Справа судом розглянута  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач 03.06.1981 року народження, є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .
09.09.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Листом від 03.09.2019 року за вих.№1331/03.12-11 відділом з питань призначення  та перерахунків пенсій №8 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено позивачу про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В листі зазначено, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування відсутні відомості щодо страхового стажу за період 2014-2015 рр. Для зарахування зазначеного періоду позивачу необхідно надати довідки військової частини про проходження військової служби, грошове забезпечення та інформацію про сплату страхових внесків з нарахованих сум грошового забезпечення. У довідках військової частини НОМЕР_3 про участь в антитерористичній операцій, наданих для призначення пенсії, написання прізвища не відповідає паспорту.
11.02.2021 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Листом від 25.02.2021 року за вих.№0400-010303-8/27947 відділом призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено позивачу про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В листі зазначено, що позивачем була надана пільгова довідка від 01.02.2021 року №68, яка видана ПАТ “Кривбасзалізрудком”. Таким чином, загальний стаж роботи становить 24 роки 3 місяця 10 днів, пільговий стаж — 24 роки 3 місяця 10 днів, в тому числі пільговий стаж (п.3 ст.114 пост.№202 (25) — 18 років 2 місяця 29 днів, навчання за фахом — 3 роки 5 місяців 2 дня, військова служба — 1 рік 6 місяців 5 днів, військова служба в особливий період — 1 рік 1 місяць 4 дні, що недостатньо для призначення пенсії на дату звернення. Згідно п.5 Постанови “Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 25.11.2005 №22-1 для осіб, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 статті 6 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” надаються документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком подання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413. Таких документів позивачем не було надано.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Так, спір у справі виник фактично у зв`язку з недосягненням позивачем, на думку відповідача, встановленого законодавством віку для призначення пенсії.
Відповідно до частини другої        статті 19 Конституції України     органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені      Конституцією     та законами України.
Статтею 46 Конституції України     закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено      Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV  (далі - Закон № 1058-IV).
Частиною першою  статті 114 Закону № 1058-IV    встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за     списком № 1     та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за     списком № 2     виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до     статті 27     та з урахуванням норм      статті 28     цього Закону.
Пунктом другим частини другої  статті 114 Закону № 1058-IV  визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається    працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за     списком № 2     виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року.
Згідно з пунктом «б» частини першої      статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ  (далі - Закон № 1788-ХІІ) в редакції      Закону України від 02.03.2015 р. N 213-VIII  право на призначення пільгової пенсії за віком мають             працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць    - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема,    54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. № 1-р/20  у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення"  Закону України  „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII (справа № 1-5/2018(746/15)) визнано такими, що не відповідають      Конституції України     (є неконституційними),     статтю 13,     частину другу     статті 14,     пункти „б"-„г"      статті 54 Закону України  „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними  Законом України  „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року     № 213-VIII.
Конституційним Судом України в частинах другої-третьої резолютивної частини рішення встановлено, що стаття 13,     частина друга     статті 14,     пункти „б"-„г"      статті 54 Закону України  „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними  Законом України  „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року     № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають     стаття 13,     частина друга     статті 14,     пункти „б"-„г"      статті 54 Закону України  „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін  Законом України  „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року     № 213-VIII     для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: (….) б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за     списком № 2     виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах…».
При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни, внесені      Законом України №213-VIII від 02.03.2015 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать ч. 1      ст. 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є принцип юридичної визначеності.
Відповідно до      статті 151-2 Конституції України     рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Отже, з 23.01.2020 р., дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020р. в справі № 1-р/2020, діють положення      статті 13 Закону № 1788-ХІІ     в редакції, яка була чинна до внесення змін      Законом № 213-VIII, відносно     право на пільгову пенсію осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Разом з тим, залишилися чинними положення  статті 114        Закону № 1058-IV.
Відтак, з 23.01.2020 р. в Україні існують      два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, за якими пенсії за віком призначаються на пільгових умовах, а саме: пункт «б»  статті 13 Закону № 1788-ХІІ  у редакції до внесення змін      Законом № 213-VІІІ     та пункт 2 частини 2      статті 114 Закону № 1058-IV     у редакції      Закону України від 03.10.2017 р. № 2148-VІІІ.
У спірних правовідносинах норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 50 років за пунктом «б»  статті 13 Закону  1788-ХІІ (у редакції до внесення змін      Законом № 213-VІІІ) та 54 роки 6 місяців за пунктом 2 частини 2      статті 114 Закону № 1058-IV     у редакції      Закону України від 03.10.2017 р. № 2148-VІІІ.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 р. в зразковій справі № 360/3611/20, якою змінено мотивувальну частину рішення        Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року та викладено її в редакції цієї постанови, а в решті - залишено без змін, зроблено наступний правовий висновок щодо правовідносин, які є аналогічними правовідносинам в цій справі: «…Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення      Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін      Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин      Закон № 1788-ХІІ     з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в     рішенні     КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами      Закону № 1788-ХІІ     з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та      Законом            № 1058-ІV     - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.            Таке регулювання порушує вимогу «якості      закону», передбачену      Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод     від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі            № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми      Закону № 1788-ХІІ     з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не      Закону № 1058-ІV.
Стосовно доводів представника відповідача, викладених у листі від 25.02.2021 року за вих.№0400-010303-8/27947, про те, що позивачем не було надано документів, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, суд зазначає наступне.
Відповідно до пп.5 п. 2.1 розділу ІІ Постанови Правління Пенсійного фонду України “Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 25.11.2005 року №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника бойових дій, довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або довідка про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, або довідка згідно з додатком 2 до   Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637), а для осіб, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до   пунктів 19,   20   статті 6 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, також документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені   Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (у разі призначення пенсії учасникам бойових дій згідно з   пунктом 4   частини першої статті 115 Закону).
Відповідно до п.19 ст. 6 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації визначаються відповідно до   Закону України   "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях".   Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України;.
Відповідно до п. 6 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 20 серпня 2014 року № 413 для надання статусу учасника бойових дій: особам, зазначеним в   абзацах другому   і   третьому   пункту 2 цього Порядку, які брали участь в антитерористичній операції, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з   додатком 1   та документи, передбачені   пунктом 4   цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо в районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.
В матеріалах пенсійної справи наявні документи, які були подані позивачем на підтвердження особливого статусу: посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , видане 25.11.2015 року, військовий квиток серії НОМЕР_4 від 30.11.2015 року, довідка Криворізького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15.08.2019 року №189, в якій вказані періоди та засвідчено факт участі позивача в АТО, довідка про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески, видана військовою частиною НОМЕР_5 від 10.01.2020 року №30.
Таким чином, колегія судді погоджує висновок суду першої інстанції, що в матеріалах пенсійної справи позивача наявні документи, які подавались позивачем для надання статусу учасника бойових дій, а тому відмова у призначенні пенсії на підставі неподання позивачем відповідних документів є протиправною та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.
З наведеного вище слідує, що спірне рішення відповідача прийняте без повного з`ясування обставин справи та без врахування документів, наданих позивачем, а тому підлягає скасуванню. 
При цьому, належним способом поновлення порушених прав позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2   ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”   та п. “а”   ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”   в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, з врахуванням висновків суду в даній справі.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,  322,  327,  329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 року в адміністративній справі №160/3348/21 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 року в адміністративній справі №160/3348/21 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до  ст.328 КАС України  касаційному оскарженню не підлягає.    

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва