П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 квітня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/9549/21	
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача	Кравця О.О.	
судді -	Зуєвої Л.Є.	
судді - 	Коваля М.П. 	
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року по справі № 420/9549/21, прийнятого за правилами спрощеного позовного провадження у складі судді Катаєвої Е.В., за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Владівське подвір`я» про тимчасову заборону (зупинення) діяльності та зустрічним адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Владівське подвір`я» до Державної екологічної інспекції Південно- Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про визнання протиправним та скасування пунктів припису,

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

08 червня 2021 року Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) звернулась до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я», в якому просила тимчасово заборонити (зупинити) діяльність відповідача в частині:
здійснення діяльності з розведення свиней та в частині зберігання дизельного палива в ємності об`ємом 26 куб. м до отримання висновку з оцінки впливу на довкілля;
використання джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (зварювальний апарат, заточувальний верстат) до отримання дозволу на викиди забруднюючих в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.
07.07.2021 року від ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» надійшов зустрічний позов, у якому просить визнати протиправним та скасувати пункти 4, 5, 6, 9 Припису №64 від 12.03.2021 Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська область), вважаючи позови взаємопов`язаними.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року було відмовлено у задоволенні адміністративного позову Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) до ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» про тимчасову заборону (зупинення) діяльності.
Зустрічний адміністративний позов ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я»  був задоволений , визнані протиправними та скасовані пункти 4, 5, 6, 9 Припису №64 від 12.03.2021 року Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська область).

II.          КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ  ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просило його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов Державної екологічної інспекції задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» відмовити.
Вимоги апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує тим, що висновок суду першої інстанції про визначення різних строків усунення порушень законодавства є невмотивованим, оскільки, такі засоби реагування органу державного нагляду, як адміністративний позов та припис, застосовуються окремо, мають різний предмет, при цьому припис видається на усунення порушень, а зверненім до суду із позовом є заходом, спрямованим на припинення порушення, який законодавчо не має передбачати визначений Інспекцією строк.
Апелянт вказує на те, що накази від 22.03.2021 №2/1 про виведення з експлуатації та №3/1 про проведення процедури консервації зварювального апарату колісного ВДГ-303.1 та заточувального верстату, не може свідчити про відсутність порушення.
Щодо посилання на рішення суду у справі №499/225/21 у відношенні ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ст. 164 КупАП апелянт зазначив, що суд закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно фізичної особи ОСОБА_1 , отже, є необґрунтованими посилання позивача на постанову, оскільки предметом розгляду даної справи є наявність чи відсутність підстав для визнання протиправним та скасування пунктів припису, а не обставини притягнення до адміністративної відповідальності директора підприємства.
Апелянт також зазначив, що з огляду на те, що позивач здійснює поточну господарську діяльність та планує її здійснення у майбутньому, позаяк така діяльність не може залишатися поза межами екологічного контролю, та фактично ставить діяльність підприємств, що планують таке здійснення у нерівні умови із тими, що провадять таку діяльність наразі (без визначення умов негативного екологічного впливу на довкілля), а тому ТОВ «АФ «Владівське подвір`я» зобов`язане отримати висновок про оцінку впливу на довкілля в порядку Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», не зважаючи на те, що відповідна оцінка згідно з Законом України «Про оцінку впливу на довкілля» проводиться на стадії планування діяльності.

III.          ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: 

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2021 призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: 

IV.          ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом першої інстанції було встановлено, що ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» є суб`єктом господарювання, юридичною особою, яка зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 08.09.2006 року, номер запису: 15341020000000270 за адресою: вул. Чкалова, 65, село Причепівка, Одеська область, 67230, здійснює діяльність за код КВЕД 01.46 Розведення свиней (основний); 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 01.45 Розведення овець і кіз; 01.46 Розведення свиней ;  01.49 Розведення інших тварин; 10.11 Виробництво м`яса; 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.23 Оптова торгівля живими тваринами; 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами; 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устатковання; 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами. Керівник юридичної особи - ОСОБА_1 (а/с 37-40, т.1).
11.02.2021 за №Б-101 до начальника ДЕІ звернувся громадянин ОСОБА_2 із заявою щодо порушення ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» природоохоронного законодавства та просив здійснити перевірку (а/с 10, т.1).
ДЕІ отримало від Державної екологічної інспекції України погодження на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) на підставі звернення фізичної особи ОСОБА_2 на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю ) від 17.02.2021 за №4.2/282ПГ (а/с 13, т.1).
24.02 2021 року ДЕІ виданий наказ №192 «Про проведення позапланової перевірки ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» дотримання вимог природоохоронного законодавства у сфері: охорони і раціонального використання вод та відтворення водних ресурсів; використання та охорони земель; охорони атмосферного повітря, поводження з відходами, пестицидами та агрохімікатами ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» у період з 26.02.2021 по 12.03.2021 (а/с 14, т.1).
З 01.03.2021 року по 12.03.2021 року посадовими особами ДЕІ проведена позапланова перевірка ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я», за результатами якої складено акт №112 від 12.03.2021 року щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (а/с 16-24, т.1).
В розділі Акту «Опис виявлених порушень» відображені встановлені порушення, а саме: 1) при проведенні огляду території підприємства виявлено порушення вимог щодо поводження з відходами під час їх збирання, зберігання та видалення, а саме відсутні місця тимчасового зберігання відходів; 2) при проведенні огляду території виявлено змішування відходів різного класу небезпеки для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія; 3) виявлено порушення порядку здійснення викиду забруднюючих речовин в атмосферу, а саме не виконується п. 2.1.3.6 Дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №5121880403-1 від 08.04.2015: зовнішня поверхня резервуару, повинна фарбуватися світловідбивальною фарбою з коефіцієнтом теплового відбивання не менше 70%; 4) при огляді території встановлено порушення порядку здійснення викиду забруднюючих речовин в атмосферу, а саме виявлено організовані та не організовані джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарими джерелами; 5) порушення правил експлуатації водогосподарських споруд і пристроїв, а саме зона санітарної охорони першого поясу арт артезіанської свердловини не винесена в натуру; 6) порушення правил водокористування а саме первинний облік кількості вод водовимірювальними приладами та обладнаннями не ведеться; 7) встановлено, що дизельне паливо зберігається у ємкості 26 м3;   8) підприємство вирощує 2978 голів свиней;   9) порушення правил ведення первинного обліку та здійснення контролю за операціями поводження з відходами або неподання чи подання звітності щодо утворення, використання, знешкодження та видалення відходів, а саме: щоквартальне подання інформації згідно Порядку, затвердженого КМУ №1221, не забезпечується.
Акт підписаний директором ТОВ ОСОБА_1, якій в акті зазначив власноруч, що з актом не згодний в повному обсязі (а/с 23/зв. т.1)
12.03.2021 року на адресу директора ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» направлений Припис №64 від 12.03.2021 року, згідно з яким державний інспектор ДЕІ Галайтата Р.М. приписує, крім іншого:
п. 4 - виконувати п. 2.1.3.6 Дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №5121880403-1 від 08.04.2015 (термін виконання: постійно з 12.03.2021);
п. 5 - отримати Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (термін виконання: до 12.05.2021);
п. 6 - не здійснювати викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (термін виконання: постійно з 12.03.2021);
п. 9 - отримати висновок з оцінки впливу на довкілля, так як на підприємстві дизельне паливо зберігається у ємності 26 м3, а також підприємство вирощує 2 978 голів свиней (термін виконання: до 12.06.2021) (а/с 35-36, т.1).
Також були складені протоколи про адміністративні правопорушення №000158 від 17.03.2021 за ч. 1 ст. 78 КУпАП відносно уповноваженої особи ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» ОСОБА_3 за порушення щодо викидів забруднюючих речовин (а/с 67) та №000159 за ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно директора ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» ОСОБА_1 за здійснення господарської діяльності без висновку оцінки впливу на довкілля (а/с 70). Постановою інспектора Галайтата Р.М., якій здійснював перевірку, №000158 від 17.03.2021 на ОСОБА_3 накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 136 грн (а/с 68). Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 20.05.2021 року , яка набула законної сили 29.06.2021 року, провадження по адміністративний справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по ст.164ч.1 КпАПУ було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення (а/с 176-178, т.1).
Судом 1-ої інстанції було також встановлено, що ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» 22.03.2021 прийняло накази №2/1 про виведення з експлуатації та №3/1 про проведення процедури консервації зварювального апарату колісного ВДГ-303.1 та заточувального верстату (а/с 137-138, т.1).

V.  РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ :
Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Відповідно до ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 передбачено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державного органу (абзац четвертий пункту 2 мотивувальної частини зазначеного Рішення).
Статтею 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V). встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно зі статтею 2 Закону № 877-V  заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Відповідно до статті 3 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами:
- пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності;
- підконтрольності і підзвітності органу державного нагляду (контролю) відповідним органам державної влади;
- рівності прав і законних інтересів усіх суб`єктів господарювання;
- гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання;
- об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв;
- здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом;
- відкритості, прозорості, плановості й системності державного нагляду (контролю);
- неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання;
- невтручання органу державного нагляду (контролю) у діяльність суб`єкта господарювання, якщо вона здійснюється в межах закону;
- відповідальності органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб за шкоду, заподіяну суб`єкту господарювання внаслідок порушення вимог законодавства, порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання;
- дотримання умов міжнародних договорів України;
- незалежності органів державного нагляду (контролю) від політичних партій та будь-яких інших об`єднань громадян;
- наявності одного органу державного нагляду (контролю) у складі центрального органу виконавчої влади.
- презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю);
- орієнтованості державного нагляду (контролю) на запобігання правопорушенням у сфері господарської діяльності;
- недопущення встановлення планових показників чи будь-якого іншого планування щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності та застосування до них санкцій;
- здійснення державного нагляду (контролю) на основі принципу оцінки ризиків та доцільності.
Відповідно до частин першої та другої статті 7 Закону № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
Згідно з частинами шостою та сьомою статті 7 Закону № 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.
На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
          Відповідно до частини дев`ятої статті 4 Закону № 877-V невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб`єкта господарювання згідно із законом.
          Частиною восьмою статті 7 Закону № 877-V припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
          Згідно Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року №275, Державна екологічна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України.
Відповідно до Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07 квітня 2020 року № 230, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2020 р. за № 350/34633, Інспекція є територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується.
          Згідно пункту 6 Положення Інспекція звертається до суду із позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності суб`єктів господарювання і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин, впливу фізичних та біологічних факторів, лімітів скидів забруднюючих речовин.
          Відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону №877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.
          За приписами частини 5 статті 4 Закону №877-V виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.
          Згідно п.п. 1,4,6 ч.1 ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» від 16.10.1992 № 2707-XII (далі Закон №2707-XII) підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік; забезпечувати здійснення інструментально-лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин стаціонарних і пересувних джерел та ефективності роботи газоочисних установок.
          Відповідно до ч. 5 ст.11 Закону №2707-XII викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
          Відповідно до ст. 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов`язані утримувати в належному стані зони санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання.
          Відповідно до статті 13 Закону України "Про екологічну експертизу" від 09.02.1995 № 45/95-ВР (чинний до 18 грудня 2017 року) (далі Закон №45/95-ВР), державна екологічна експертиза організовується і проводиться еколого-експертними підрозділами, спеціалізованими установами, організаціями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, із залученням інших органів виконавчої влади. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, проводить державну екологічну експертизу щодо об`єктів, які стосуються території зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, та/або рішення щодо затвердження (схвалення) яких приймається Кабінетом Міністрів України. Експертиза проектів будівництва проводиться відповідно до статті 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
          До проведення державної екологічної експертизи можуть у встановленому порядку залучатися фахівці інших установ, організацій і підприємств, а також експерти міжнародних організацій.
          Здійснення державної екологічної експертизи є обов`язковим для видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку. Перелік видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
          Статтею 39 Закону №45/95-ВР було передбачено, що висновки державної екологічної експертизи повинні містити оцінку екологічної допустимості і можливості прийняття рішень щодо об`єкта екологічної експертизи та враховувати соціально-економічні наслідки.
          Позитивні висновки державної екологічної експертизи після затвердження їх центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, є підставою для відкриття фінансування проектів і програм чи діяльності.
          Реалізація проектів і програм чи діяльності без позитивних висновків державної екологічної експертизи забороняється.
          Статтею 40 Закону №45/95-ВР передбачалось, що позитивний висновок державної екологічної експертизи є дійсним протягом трьох років від дня його видачі. Якщо за цей час не розпочато реалізацію рішення щодо об`єкта державної екологічної експертизи, то він підлягає новій державній екологічній експертизі.
          Статтею 15 Закону №45/95-ВР встановлювалися спеціальні вимоги до документації на об`єкти державної екологічної експертизи.
          Так, в документації на об`єкти державної екологічної експертизи повинні передбачатися:
1) комплексна еколого-економічна оцінка впливу запланованої чи здійснюваної діяльності на стан навколишнього природного середовища, використання і відтворення природних ресурсів, оформлення у вигляді окремого тому (книги, розділу) документації і Заяви про екологічні наслідки діяльності;
2) обґрунтування впровадження сучасних, досконалих нематеріало- і неенергоємних, мало- і безвідходних технологічних процесів;
3) забезпечення комплексної переробки, утилізації і ефективного використання відходів виробництва;
4) заходи щодо економії водних ресурсів, забезпечення ефективної очистки всіх видів стічних вод, а також їх використання для технічних потреб без скидання цих вод у природні водотоки і водойми;
5) дієвість і досконалість передбачуваних заходів щодо охорони атмосферного повітря від забруднення;
6) забезпечення збереження, охорони і відтворення об`єктів рослинного і тваринного світу та природно-заповідного фонду;
7) забезпечення захисту населення і навколишнього природного середовища від шкідливого впливу антропогенних фізичних, хімічних та біологічних факторів.
          Документація, що подається на об`єкти державної екологічної експертизи, повинна бути у встановленому порядку погоджена з заінтересованими органами та містити оцінку можливих соціальних наслідків.
          Замовники державної екологічної експертизи зобов`язані підготувати Заяву про екологічні наслідки діяльності та матеріали, на яких вона ґрунтується.
          Згідно з статтею 33 Закону №45/95-ВР, процедура проведення екологічної експертизи передбачала вирішення еколого-експертними органами чи формуваннями завдань експертного дослідження і оцінку об`єктів екологічної експертизи, підготовку обґрунтованого об`єктивного еколого-експертного висновку.
          Процедура проведення екологічної експертизи передбачає:
1) перевірку наявності та повноти необхідних матеріалів і реквізитів на об`єкти екологічної експертизи та створення еколого-експертних комісій (груп) відповідно до вимог законодавства (підготовча стадія);
2) аналітичне опрацювання матеріалів екологічної експертизи, в разі необхідності натурні обстеження і проведення на їх основі порівняльного аналізу і часткових оцінок степеня екологічної безпеки, достатності та ефективності екологічних обґрунтувань діяльності об`єктів екологічної експертизи (основна стадія);
3) узагальнення окремих експертних досліджень одержаної інформації та наслідків діяльності об`єктів експертизи, підготовку висновку екологічної експертизи та подання його заінтересованим органам і особам (заключна стадія).
          Згідно з статтею 3 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля" від 23.05.2017 № 2059-VIII (далі Закон № 2059-VIII), здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності.
          Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону № 2059-VIII, планована діяльність - це планована господарська діяльність, що включає будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення, розширення, перепрофілювання, ліквідацію (демонтаж) об`єктів, інше втручання в природне середовище; планована діяльність не включає реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний ремонт, розширення, перепрофілювання об`єктів, інші втручання в природне середовище, які не справляють значного впливу на довкілля відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України. 
          Згідно п 2. Критеріїв визначення розширень і змін діяльності та об`єктів, які не підлягають оцінці впливу на довкілля,  вказаних у Додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів Українивід 13 грудня 2017 р. № 1010  Оцінці впливу на довкілля не підлягають розширення і зміни діяльності та об`єктів, визначених  пунктами 1-21 частини другої  та  пунктами 1-13 частини третьої  статті 3 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля", а саме:
1) технічне переоснащення одиниць та вузлів технологічного устаткування, систем управління та автоматизації, які морально застаріли та у яких вичерпано технічний ресурс, що розташовані в існуючих цехах, приміщеннях, без перепрофілювання, капітального ремонту, реконструкції об`єктів та підприємств, якщо в результаті такого переоснащення господарська діяльність не призведе до збільшення утворюваних та утворення нових видів небезпечних відходів, збільшення та/або появи нових джерел викидів в атмосферне повітря та скидів забруднюючих речовин у водні об`єкти, шумового, вібраційного, світлового, теплового та радіаційного забруднення, а також випромінення;
2) капітальний ремонт інженерних мереж (газопостачання, водопостачання, водовідведення, теплопостачання, електропостачання, зв`язку) в межах існуючої мережі та у межах відведення земельних ділянок, без зміни зовнішніх геометричних розмірів, цільового та функціонального призначення, за винятком виконання таких робіт на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду (крім господарських зон національних природних і регіональних ландшафтних парків), за умови, що припинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин не призведе до збільшення утворюваних та утворення нових видів небезпечних відходів, збільшення та/або появи нових викидів в атмосферне повітря та скидів забруднюючих речовин у водні об`єкти, шумового, вібраційного, світлового, теплового та радіаційного забруднення, а також випромінення;
3) капітальний ремонт та реконструкція окремих виробничих споруд та інженерних мереж в межах територій та/або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, без перепрофілювання та зміни зовнішніх геометричних розмірів та за умови, що в результаті такого капітального ремонту та реконструкції господарська діяльність не призведе до збільшення утворюваних та утворення нових видів небезпечних відходів, збільшення та/або появи нових джерел викидів в атмосферне повітря та скидів забруднюючих речовин у водні об`єкти, шумового, вібраційного, світлового, теплового та радіаційного забруднення, а також випромінення;
4) розширення господарської діяльності або об`єктів, які не підлягали оцінці впливу на довкілля та які внаслідок зазначеного розширення не перевищуватимуть порогових значень для видів діяльності або об`єктів, визначених у частинах  другій  і  третій  статті 3 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля";
5) розширення господарської діяльності або об`єктів, які підлягали оцінці впливу на довкілля та щодо яких було отримано висновок з оцінки впливу на довкілля, якщо зазначене розширення не перевищуватиме порогових значень для видів діяльності або об`єктів, визначених у частинах  другій  і  третій  статті 3 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля" (у разі встановлення таких порогових значень);
6) розширення господарської діяльності або об`єктів, які підлягали оцінці впливу на довкілля та щодо яких було отримано висновок з оцінки впливу на довкілля, порогові значення для яких у частинах  другій  і  третій  статті 3 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля" не встановлені, за умови, що в результаті такого розширення господарська діяльність не призведе до збільшення утворюваних та утворення нових видів небезпечних відходів, збільшення та/або появи нових джерел викидів в атмосферне повітря та скидів забруднюючих речовин у водні об`єкти, шумового, вібраційного, світлового, теплового та радіаційного забруднення, а також випромінення;
7) перепрофілювання господарської діяльності або об`єктів з метою провадження господарської діяльності, яка не підлягає оцінці впливу на довкілля, якщо зазначене перепрофілювання не пов`язане з ліквідацією (демонтажем) таких об`єктів, рекультивацією чи консервацією таких об`єктів або територій.
          За приписами пункту 2 частини 3 статті 3 Закону № 2059-VIII, друга категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, включає сільське господарство, лісівництво та водне господарство: потужності для вирощування: птиці (40 тисяч місць і більше); свиней (1 тисяча місць і більше, для свиноматок - 500 місць і більше); великої та дрібної рогатої худоби (1 тисяча місць і більше); кролів та інших хутрових тварин (2 тисячі голів і більше).
          Відповідно до частин 4, 6 статті 3 Закону № 2059-VIII, забороняється розпочинати провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті, без оцінки впливу на довкілля та отримання рішення про провадження планованої діяльності.
          Забороняється провадження господарської діяльності, експлуатація об`єктів, інші втручання в природне середовище і ландшафти, у тому числі видобування корисних копалин, використання техногенних родовищ корисних копалин, якщо не забезпечено в повному обсязі додержання екологічних умов, передбачених у висновку з оцінки впливу на довкілля, рішенні про провадження планованої діяльності та проектах будівництва, розширення, перепрофілювання, ліквідації (демонтажу) об`єктів, інших втручань у природне середовище і ландшафти, у тому числі видобування корисних копалин, використання техногенних родовищ корисних копалин, а також змін у цій діяльності або подовження строків її провадження.
          Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 2059-VIII, суб`єкт господарювання інформує уповноважений територіальний орган про намір провадити плановану діяльність та оцінку її впливу на довкілля шляхом подання повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, у письмовій формі (на паперових носіях) та в електронному вигляді за місцем провадження такої діяльності. Повідомлення може бути подано особисто заявником (його представником), надіслано засобами поштового зв`язку або в електронній формі із застосуванням засобів електронних комунікацій.
          Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 2059-VIII повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці на предмет впливу на довкілля, оголошення про початок громадського обговорення звіту з оцінки впливу на довкілля, інформація про висновок з оцінки впливу на довкілля та рішення про провадження планованої діяльності (із зазначенням органу, номера та дати їх прийняття) оприлюднюються шляхом розміщення на офіційному веб-сайті в мережі Інтернет уповноваженого територіального органу, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - на офіційному веб-сайті уповноваженого центрального органу із зазначенням дати офіційного оприлюднення документа.
          Згідно з частиною 1 статті 11 Закону № 2059-VIII, звіт з оцінки впливу на довкілля, звіт про громадське обговорення та висновок з оцінки впливу на довкілля подаються суб`єктом господарювання для отримання рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування про провадження планованої діяльності, яке є підставою для початку провадження цієї діяльності, встановлює (затверджує) параметри та умови провадження планованої діяльності і приймається у формі документа дозвільного характеру або іншого акта органу державної влади чи органу місцевого самоврядування у порядку, встановленому законодавством для відповідних рішень.
          Відповідно до статті 9 Закону № 2059-VIII, уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноважений центральний орган видає висновок з оцінки впливу на довкілля, яким виходячи з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності, зокрема величини та масштабів такого впливу (площа території та чисельність населення, які можуть зазнати впливу), характеру (у тому числі - транскордонного), інтенсивності і складності, ймовірності, очікуваного початку, тривалості, частоти і невідворотності впливу (включаючи прямий і будь-який опосередкований, побічний, кумулятивний, транскордонний, короткостроковий, середньостроковий та довгостроковий, постійний і тимчасовий, позитивний і негативний впливи), передбачених заходів, спрямованих на запобігання, відвернення, уникнення, зменшення, усунення впливу на довкілля, визначає допустимість чи обґрунтовує недопустимість провадження планованої діяльності та визначає екологічні умови її провадження (частина 1).
          Висновок з оцінки впливу на довкілля є обов`язковим для виконання. Екологічні умови провадження планованої діяльності, зазначені у частині п`ятій цієї статті, є обов`язковими. Висновок з оцінки впливу на довкілля враховується при прийнятті рішення про провадження планованої діяльності та може бути підставою для відмови у видачі рішення про провадження планованої діяльності (частина 2).
          При підготовці висновку з оцінки впливу на довкілля уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону. Уповноважений центральний орган розглядає та бере до уваги звіт з оцінки впливу на довкілля та звіт про громадське обговорення.
          В описовій частині висновку з оцінки впливу на довкілля наводиться інформація про:
1) здійснену процедуру оцінки впливу на довкілля; 2) врахування звіту з оцінки впливу на довкілля; 3) враховані та відхилені зауваження та пропозиції, що надійшли під час громадського обговорення (частина 4).
          У висновку з оцінки впливу на довкілля уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, уповноважений центральний орган:
1) зазначає тип, основні характеристики та місце провадження планованої діяльності;
2) визначає допустимість чи обґрунтовує недопустимість провадження планованої діяльності;
3) встановлює умови використання території та природних ресурсів під час виконання підготовчих і будівельних робіт та провадження планованої діяльності;
4) встановлює умови щодо охорони довкілля та забезпечення екологічної безпеки під час виконання підготовчих і будівельних робіт та провадження планованої діяльності;
5) встановлює умови щодо запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та усунення їх наслідків;
6) встановлює умови щодо зменшення транскордонного впливу планованої діяльності, щодо якої здійснювалася процедура оцінки транскордонного впливу;
7) якщо з оцінки впливу на довкілля випливає необхідність: здійснення компенсаційних заходів - покладає обов`язок із здійснення таких заходів; запобігання, уникнення, зменшення (пом`якшення), усунення, обмеження, а також моніторингу впливу планованої діяльності на довкілля - покладає обов`язок із здійснення відповідних дій; здійснення додаткової оцінки впливу на довкілля на іншій стадії проектування - визначає строки та обґрунтовує вимоги щодо її здійснення; додаткова оцінка впливу на довкілля здійснюється за процедурою, передбаченою цим Законом; здійснення післяпроектного моніторингу - визначає порядок, строки та вимоги до його здійснення (частина 5).
          Згідно з статтею 17 Закону № 2059-VIII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності.
          Згідно ст.15 Закону України, від 29.06.2004, № 1906-IV "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами.
          Згідно ст.14 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, вчинену у частині політичних положень (преамбула, стаття 1, розділи I, II, VII) від 21 березня 2014 року в м. Брюсселі та у частині торговельно-економічних і галузевих положень (розділи III, IV, V, VI) 27 червня 2014 року в м. Брюсселі, ратифікованої Законом України, від 16.09.2014, № 1678-VII "Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони", в рамках співробітництва у сфері юстиції, свободи та безпеки Сторони надають особливого значення утвердженню верховенства права та укріпленню інституцій усіх рівнів у сфері управління загалом та правоохоронних і судових органів зокрема. Співробітництво буде спрямоване, зокрема, на зміцнення судової влади, підвищення її ефективності, гарантування її незалежності та неупередженості та боротьбу з корупцією. Співробітництво у сфері юстиції, свободи та безпеки буде відбуватися на основі принципу поваги до прав людини та основоположних свобод.
          Статтею 3 Кіотського протоколу, ратифікованого 04.02.2004 Верховною Радою України на підставі Закону України за №1430-ІV "Про ратифікацію Кіотського протоколу до Рамкової Конвенції Організації Об`єднаних Націй про зміну клімату", який набрав чинності 17.11.2006, визначено, що сторони забезпечують умови для того, щоб їхні сукупні антропогенні викиди парникових газів, перелічених у Додатку A, а саме діоксид вуглецю (СО2), метан (СН4), закис азоту (N2O), в еквіваленті двоокису вуглецю не перевищували встановлених для них кількісних показників з метою скорочення їхніх сукупних викидів таких газів принаймні на п`ять відсотків порівняно з базовим рівнем 1990 р. У додатку А міститься перелік категорій джерел викидів парникових газів, до якого входить сільське господарство (інтенсивна ферментація, прибирання, зберігання і використання гною, вирощування рису, сільськогосподарські землі, спалювання сільськогосподарських відходів на полях тощо).
          Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
          Згідно ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
          Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
          Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
          Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
          Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).
          Згідно прецедентну практику Європейського Суду стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції, яка гарантує право власності, по суті містить три різні норми (див., Зокрема, постанову Європейського Суду від 21 лютого 1986 по справі «Джеймс та інші заявники проти Сполученого королівства» [James et autres c. Royaume-Uni], § 37, серія «A», № 98): перша виражена в першій фразі першого абзацу і носить загальний характер і закріплює право на повагу власності; друга фігурує в другій фразі того ж абзацу та регулює випадки позбавлення власності і пов`язує його певними умовами; третя, яка встановлюється у другому абзаці, закріплює за Договірними Державами право, в числі іншого, регламентувати користування майном відповідно до загальних інтересів. Друга і третя норми, що представляють собою окремі приклади посягань на право власності, повинні тлумачитися в світлі принципу, встановленого в першій нормі (див. Постанову Європейського Суду від 16 листопада 2004 р справі «Брункрона проти Фінляндії» [Bruncrona c. Finlande] ( скарга № 41673/98), § 65-69, і постанову Великої палати Європейського Суду у справі «Броніовскій проти Польщі» [Broniowski c. Pologne] (скарга № 31443/96), Збірник постанов і рішень Європейського Суду з прав людини [CEDH ] 2004 V, § 134). 78.З питання про втручання в здійснення права власності Європейський Суд нагадує, що для того, щоб визначити, чи мало місце позбавлення майна в сенсі другий «норми», необхідно досліджувати не тільки питання про позбавлення володіння або формального відчуження, а й розглянути реальності спірної ситуації, що лежать за межами видимості. Метою Конвенції є захист «практичних і ефективних» прав, і важливо з`ясувати, чи є дана ситуація фактичним відчуженням (див. Постанову Великої палати Європейського Суду у справі «Брумареску проти Румунії» [Brumгrescu c. Roumanie], (скарга № 28342/95) , Збірник постанов і рішень Європейського Суду з прав людини [CEDH] 1999 VII, § 76; постанову Європейського Суду від 23 вересня 1982 р справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» [Sporrong et Lцnnroth c. Suиde], § 63 і 69-74, серія «A», № 52).
          Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).
          Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Принципи, які застосовуються до оцінки відповідальності держави за статтею 8 Конвенції в екологічних справах, загалом схожі незалежно від того, чи розглядається справа з точки зору прямого втручання чи позитивного обов`язку регулювати приватну діяльність (див. рішення у справі «Хеттон та інші проти Сполученого Королівства» (Hatton and Others v. the United Kingdom) [ВП], заява №36022/97, пункт 98, ECHR 2003VIII, та рішення у справі «Фадеева проти Росії» (Fadeyeva v. Russia), згадане вище, пункти 89 та 94).
У справах, що стосуються екологічних питань, державі мають надаватися широкі межі розсуду та можливість вибору між різними способами та засобами дотримання своїх зобов`язань. Основне питання Суду полягає в тому, чи вдалось державі дотримати справедливого балансу між конкуруючими інтересами осіб, що зазнали впливу, та суспільства в цілому (див. рішення у справі «Хеттон та інші проти Сполученого Королівства» (Hatton and Others v. the United Kingdom), nn. 100, 119 та 123). [...]
Досконально вивчаючи процедури, що розглядаються, Суд розглядає, чи здійснили органи влади достатні дослідження, щоб оцінити ризик потенційно небезпечної діяльності (див. рішення у справі «Хеттон та інші проти Сполученого Королівства» (Hatton and Others v. the United Kingdom), пункт 128, та рішення у справі «Джакомеллі проти Італії» (Giacomelli v. Italy), заява № 59909/00, пункт 86, ECHR 2006X11), чи розробили вони адекватну політику щодо підприємств-забруднювачів на підставі доступної інформації, та чи було вжито всіх необхідних заходів для своєчасної реалізації цієї політики (див. рішення у справі «Ледяєва та інші проти Росії» (Ledyayeva and Others v. Russia), n. 104,...).
Політика облаштування території та охорони навколишнього середовища, де переважна місце займає загальний інтерес, надає державі ширшу свободу розсуду, ніж це має місце при регулюванні виключно цивільних прав (див., mutatis mutandis, ухвалу Європейського Суду у справі «Горраіс Лісаррага і інші заявники проти Іспанії »[Gorraiz Lizarraga et autres c. Espagne] (скарга № 62543/00), Збірник постанов і рішень Європейського Суду з прав людини [CEDH] 2004 III, § 70, постанова Європейського Суду від 28 липня 2005 у справі« Алатулккіла і інші заявники проти Фінляндії »[Alatulkkila et autres c. Finlande] (скарга № 33538/96), § 67; рішення Європейського Суду щодо прийнятності для розгляду по суті скарги № 70074/01, поданої компанією« Валіко С.Р .л. »[Valico Srl] проти Італії, Збірник постанов і рішень Європейського Суду з прав людини [CEDH] 2006 III, рішення Європейського Суду від 26 лютого 2008 р питання про прие млемості для розгляду по суті скарги № 37664/04, поданої Ларсом і Астрід Фагешкьyoльд [Lars et Astrid Fдgerskiцld] проти Швеції (додатково див. п.84 рішення ЄСПЛ у справі «Депаль проти Франції» (CASE OF DEPALLE v. FRANCE) від 29.03.2010 року заява № 34044/02).

(1)          Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Припис органу державного нагляду (контролю) є розпорядчим документом, в якому, з урахуванням характеру спірних правовідносин, мають бути наведені конкретні порушення суб`єктом господарювання норм законодавства про охорону навколишнього природного середовища, які вже мали місце на момент проведення перевірки, та встановлені строки усунення цих порушень, оскільки метою видання приписів є саме усунення таких виявлених порушень. 
Така спрямованість припису на усунення виявлених перевіркою порушень у встановлені органом державного нагляду (контролю) строки узгоджується і з положеннями абзацу 4 частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», згідно з якими підставами для здійснення позапланових заходів є: перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю). 
Таким чином, до припису можуть включатися виключно вимоги, направлені на усунення виявлених у ході перевірки порушень.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №480/1752/19.
Апеляційний суд зазначає, що актом перевірки № 112 від 13.03.2021 року контролюючого органу встановлено, що товариство здійснює господарську діяльність з розведення свиней, а також використання ємності об`ємом 26 куб. м.  для зберігання палива без отриманого висновку з оцінки впливу на довкілля, що є порушенням ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що діючим до 18 грудня 2017 року Законом України "Про екологічну експертизу" №45/95-ВР, було серед іншого передбачено подання еколого-економічної оцінки впливу запланованої чи здійснюваної діяльності на стан навколишнього природного середовища, використання і відтворення природних ресурсів, оформленої у вигляді окремого тому (книги, розділу) щодо об`єкту державної екологічної експертизи, яка підлягає дослідженню та, зокрема з урахуванням якої, готувався відповідний висновок.
Так, статтею 39 Закону №45/95-ВР передбачено, що висновки державної екологічної експертизи повинні містити оцінку екологічної допустимості і можливості прийняття рішень щодо об`єкта екологічної експертизи та враховувати соціально-економічні наслідки. Позитивні висновки державної екологічної експертизи після затвердження їх центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, є підставою для відкриття фінансування проектів і програм чи діяльності. Реалізація проектів і програм чи діяльності без позитивних висновків державної екологічної експертизи забороняється. В разі негативної оцінки об`єктів державної екологічної експертизи замовник зобов`язаний забезпечити їх доопрацювання відповідно до вимог еколого-експертного висновку і своєчасну передачу матеріалів на додаткову державну екологічну експертизу.
Таким чином, норми вказаної статті містили вимоги щодо змісту висновків державної екологічної експертизи, а також встановлювали юридичні наслідки після проведення або не проведення державної екологічної експертизи.
Разом з тим, замість Закону України "Про екологічну експертизу" з 18 грудня 2017 року вступив в силу Закон України "Про оцінку впливу на довкілля" від 23 травня 2017 року, яким взамін проведення «державної екологічної експертизи» запроваджено здійснення «оцінки впливу на довкілля».
Дія цього Закону не поширюється на суб`єктів господарювання, які отримали рішення про провадження планованої діяльності до набрання чинності цим Законом, крім випадків, передбачених пунктом 22 частини другої та пунктом 14 частини третьої статті 3 цього Закону.
Висновки державної екологічної експертизи, одержані до введення в дію цього Закону, зберігають чинність та мають статус висновку з оцінки впливу на довкілля.
У разі відсутності такої експертизи або висновку, діяльність суб`єктів господарювання незалежно від форми власності може бути тимчасово заборонена або зупинена.
Апеляційний суд зазначає, що застосування таких заходів може мати місце у тому випадку, якщо суб`єкт господарювання проводить діяльність без оцінки впливу та/або без висновку державної екологічної експертизи, одержаного до введення в дію Закону України "Про оцінку впливу на довкілля".
З матеріалів справи слідує та не спростовано відповідачем, що ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» не має ані позитивного висновку державної екологічної експертизи ані висновку з оцінки впливу на довкілля.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свиноферма ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» загальна площею 6059,4 кв. м була введена в експлуатацію 15.02.2011 року (а/с 133), а 13.05.2016 року вона була внесена до статутного капіталу ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я», тобто до вступу у законну силу Закону України "Про оцінку впливу на довкілля", яким і зобов`язано суб`єктів, які планують займатися таким видом діяльності здійснювати оцінку впливу такого виду діяльності на довкілля.
Так, відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 зазначеного Закону, планована діяльність - це планована господарська діяльність, що включає будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення, розширення, перепрофілювання, ліквідацію (демонтаж) об`єктів, інше втручання в природне середовище; планована діяльність не включає реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний ремонт, розширення, перепрофілювання об`єктів, інші втручання в природне середовище, які не справляють значного впливу на довкілля відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.
З огляду на викладене, наведений Закон передбачає оцінку впливу на довкілля до початку планової діяльності. Закон не передбачає обов`язку проведення оцінки впливу для діючих підприємств.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №480/1752/19.
Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову у цій частині, так як відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні докази проведення позивачем будівництва та/ або реконструкції та/або технічного переоснащення та/ або розширення та/ або перепрофілювання та/або ліквідації (демонтажу) об`єктів, та/або іншого втручання в природне середовище до початку планової діяльності  Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Владівське подвір`я».
Стосовно вимог інспекції про зупинення діяльності в частині зберігання дизельного палива апеляційний суд зазначає, що згідно п. 16 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» Перша категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля і підлягають оцінці впливу на довкілля, включає: потужності для зберігання нафти, нафтохімічної або хімічної продукції місткістю 200 тисяч тонн або більше. При цьому в акті перевірки зазначено, що ємність ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» має об`єм 26 м3 кожна, що є значно меншим визначеної законом місткості у 200 тис. тон.
Отже, підстави для тимчасової заборони припинення діяльності ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» в частині зберігання дизельного палива у ємності об`ємом 26 м3 відсутні.
Що стосується використання джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (зварювальний апарат, заточувальний верстат) апеляційний суд зазначає, що згідно Акту №12 та Припису №64, 12.03.2021 року екологічною інспекцією було виявлено наявність на балансі ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» зварювального апарату колісного ВДГ-303.1 та заточувального верстату, які є джерелом викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, та на які у товариства відсутній відповідний дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» 22.03.2021 (після винесення Припису №64) прийняло накази №2/1 про виведення з експлуатації та №3/1 про проведення процедури консервації зварювального апарату колісного ВДГ-303.1 та заточувального верстату (а/с 137-138).
На переконання апеляційного суду виведення з експлуатації та проведення процедури консервації зварювального апарату колісного ВДГ-303.1 та заточувального верстату, не може свідчити про відсутність порушення на момент перевірки. Більш того, ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я», після проведення перевірки вивело вказані пристрої з експлуатації, фактично виконавши законні вимоги припису.
Разом з тим, апеляційний суд враховує, що оскільки вказані пристрої на даний момент виведено із експлуатації ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» та у діяльності підприємства не використовуються, то підстави для зупинення діяльності підприємства в частині їх використання до отримання відповідного дозволу - відсутні.
Враховуючи вищевикладене, враховуючи практику Верховного Суду , апеляційний суд вважає, що підстави для скасування пунктів 4, 5, 6 Припису №64 від 12.03.2021 року - відсутні, а протилежний висновок суду 1-ї інстанції є помилковим, але із врахуванням попередніх висновків апеляційного суду наявні підстави для скасування п.9 Припису №64 від 12.03.2021 року, так як він є свавільним  порушенням вимог ст.19 Конституції України, , статті 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»  та права на мирне володіння майном, гарантованого ст.1 Протоколу 1 Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод  , державний орган , який  не дотримується своїх власних процедур,  не повинен мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

(2)          Висновки апеляційного суду:

Апеляційний суд, переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, дійшов висновку, що судом 1-ої інстанції частково вирішено справу із порушення норм процесуального та матеріального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, та наявні підстави для його скасування в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я»  про скасування пунктів 4, 5, 6 Припису №64 від 12.03.2021 року та ухвалення у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаної частини зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я».
Керуючись ст.8,19,42,50,58,55 Конституції України, ст. 6,8 та ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, ст.3 Кіотського протоколу, ратифікованого Законом  України за №1430-ІV  від 04.02.2004 року , ст. 3, 6, 7, 177, 242, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року  в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Владівське подвір`я» до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області)  про скасування пунктів 4, 5, 6 Припису Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська область) №64 від 12.03.2021 року  - скасувати.
Ухвалити у цій частині нове судове рішення.
У задоволенні зустрічного адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Владівське подвір`я» до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області)  про скасування пунктів 4, 5, 6 Припису Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська область)  №64 від 12.03.2021 року - відмовити.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та не підлягає   оскарженню  в касаційному порядку, крім випадків, встановлених ст.328 КАС України.

          Повне судове рішення складене та підписане 05 квітня 2022 року.

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Коваль М.П.    Зуєва Л.Є.