ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

21 грудня 2021 року
м. Харків

справа № 644/8181/20
провадження № 22-ц/818/5259/21

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В. 
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,
відповідач – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
третя особа – Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Головного територіального управління юстиції Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , третя особа: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Головного територіального управління юстиції Харківської області про звільнення майна з – під арешту за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1  – ОСОБА_5  на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року,постановлене під головуванням судді Клименка А.М., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Головного територіального управління юстиції Харківської області про звільнення майна з – під арешту.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року позов задоволено. Знято арешти з квартири АДРЕСА_1 , накладені постановами Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського управління юстиції:
1)Реєстраційний номер обтяження: 2364133, підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39614314, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
2)Реєстраційний номер обтяження: 2362345, Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39614994, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
3)Реєстраційний номер обтяження: 2361178, Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39631768, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
4)Реєстраційний номер обтяження: 2362041, Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39632299, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень, обтяження у вигляді арештів майна боржника було накладено 04.09.2013 року. Інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження міститься у Державному реєстрі прав та є відкритою. Разом з тим з вищевказаним позовом ТОВ «Кей-Колект» звернулося лише у жовтні 2020 року, тобто наявний пропуск позовної давності, про застосування якого просив відповідач. Крім того, позивачем не доведено існування простроченого зобов`язання, розміру боргу відповідачів. Суд не звернув уваги, що один з відповідачів - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи вищевказане, апелянт вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що боржник належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором. Виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на спірне нерухоме майно, завершено шляхом повернення виконавчого документу стягувачу. Наразі стягувачем пропущений строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання. Державний виконавець не мав повноважень щодо зняття арешту з майна боржника при винесенні постанови про повернення виконавчого документу. Тому позивач, як стягувач та іпотекодержатель нерухомого майна, має право на звернення з позовом про скасування заборон на нерухоме майно.
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 07 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11248197000, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 37 000 доларів США з відсотковою ставкою 13,4% річних.
На забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором укладено Договір Іпотеки від 07 листопада 2007 року, за умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).
12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладені Договір факторингу № 2 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 07 листопада 2007 року, згідно з якими право вимоги за вищевказаним Кредитним договором та Договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект» (а.с.14-20).
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором накладено арешти: постановами головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області від 04 вересня 2013 року, реєстраційні номери обтяжень № 39614314; № 39614994, № 39631768, № 39632299 (а.с.8-11).
Міжрайонним відділом ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) 20 січня 2021 року повідомлено суд про те, що виконавчі провадження № 39614314; № 39614994, № 39631768, № 39632299 на виконанні не перебувають, постановами про повернення виконавчого документу стягувачу від 25 лютого 2015 року їх повернуто ТОВ «Кей-Колект» разом з оригіналами виконавчих документів (а.с.42).
Як на підставу позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» посилалося на те, що ТОВ «Кей-Колект» набуло прав кредитора та іпотекодержателя за договором іпотеки від 07 листопада 2007 року. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором накладені арешти. Станом на дату звернення з позовною заявою майно перебуває під арештами, що порушує права позивача, який є іпотекодержателем. У зв`язку з цим ТОВ «Кей-Колект» просило суд звільнити з – під арештів квартиру АДРЕСА_1 , а саме:
1)Реєстраційний номер обтяження: 2364133, підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39614314, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
2)Реєстраційний номер обтяження: 2362345, Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39614994, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
3)Реєстраційний номер обтяження: 2361178, Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39631768, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
4)Реєстраційний номер обтяження: 2362041, Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39632299, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.
Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено ч.4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно із ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.
Таким чином, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
За змістом вимог Закону України «Про виконавче провадження» до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.
Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс19) зазначено, що «вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна».
З матеріалів справи убачається, що на виконанні Орджонікідзевського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області перебували виконавчі провадження №39614314; № 39614994, № 39631768, № 39632299, з примусового виконання виконавчого листа №2029/3251/12 від 12.08.2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 50 516 доларів США. Боржниками за вказаними виконавчими провадженнями є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а стягувачем є ТОВ «Кей-Колект» (а.с.43-54).
25 лютого 2015 року постановою державного виконавця виконавчі документи  №39614314; № 39614994, № 39631768, № 39632299 повернуті стягувачеві ТОВ «Кей-Колект» на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином позивач є стягувачем та стороною виконавчих проваджень, і саме на забезпечення прав ТОВ «Кей-Колект», як стягувача, були накладені арешти:
1)Реєстраційний номер обтяження: 2364133, підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39614314, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
2)Реєстраційний номер обтяження: 2362345, Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39614994, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
3)Реєстраційний номер обтяження: 2361178, Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39631768, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
4)Реєстраційний номер обтяження: 2362041, Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39632299, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Правильним способом захисту прав стягувача у спірних правовідносинах є звернення до суду із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, а не з позовом про звільнення майна з-під арешту.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права та не врахував, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Оскільки ТОВ «Кей-Колект» є стягувачем та має відповідні права сторони у виконавчому провадженні, а також враховуючи те, що виконавчий документ повернуто стягувачу, він має можливість подати виконавцю відповідну заяву про зняття арешту для реалізації свого права щодо задоволення вимог іпотекодержателя, а в разі її невиконання може оскаржити його дії або бездіяльність.
Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 61-45585св18, та постанові від 16 червня 2021 року по справі № 335/12011/19.
Позивачем, як стороною виконавчого провадження, який в подальшому як іпотекодержатель набув право власності на предмет іпотеки, було обрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права. 
З таким позовом може звертатися лише особа, яка не є стороною виконавчого провадження.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову стягувача про звільнення майна з-під арешту, - не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Крім того матеріали справи свідчать про те, що один з відповідачів - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.68), тобто позов пред`явлений в тому числі до померлої особи.
Під час вирішення питання щодо належних процесуальних дій суду у разі встановлення факту смерті відповідача, що настала до моменту подання позову, слід виходити з визначення цивільної процесуальної правоздатності як передумови виникнення процесуальних відносин між сторонами.
Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Системний аналіз положень ч. 1, 2, 4 ст. 25, ч. 1 ст. 26 ЦК України та ч. 2 ст. 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач - фізична особа у справі - має бути живим, мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. 
В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).
При цьому норма ст. 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених п. 1-8 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.
Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.06.2019 у справі № 185/998/16ц.
Матеріали справи свідчать про те, що на час пред`явлення до суду позову у жовтні 2020 року відповідач ОСОБА_3 помер.
Суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у справі за позовом, зокрема, до ОСОБА_3 , оскільки позов не може бути пред`явлений до померлої особи; а, відкривши провадження у справі, суд мав його закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки чинним цивільним процесуальним законом не передбачено судового врегулювання спору з особою, яка на час звернення до суду померла.
На вищевказані норми процесуального права суд першої інстанції уваги не звернув та помилково розглянув справу за позовом, зокрема, до ОСОБА_3 , по суті, з порушенням вказаних норм процесуального права.
Згідно ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
З урахуванням вказаного, наявні підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 .
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 слід задовольнити частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року підлягає скасуванню. В частині позовних вимог до ОСОБА_3 провадження у справі слід закрити, а в іншій частині позовних вимог – відмовити.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1791 грн., сплачений апелянтом при подачі апеляційної скарги (а.с.77,90).
Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381,382,383,384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 – задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року – скасувати. 
В частині позовних вимог до ОСОБА_3 провадження у справі закрити.
В іншій частині позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» судовий збір на користь ОСОБА_1 в сумі 1791 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 28.12.2021 року.