Справа № 462/5033/21                                Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/4175/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:48

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС Марка Ігоря Григоровича на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

в липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просив стягнути з Головного сервісного центру МВС майнову шкоду в розмірі 183 144 грн 20 коп.
Позов мотивовано тим, що 20 лютого 2021 року його автомобіль марки "Honda Accord", номерний знак НОМЕР_1 був пошкоджений внаслідок падіння снігу з даху будівлі Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Львівській області, що за адресою: м. Львів, вул. Д. Апостола, 11. Після події він звернувся до відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції Головного управління національної поліції у Львівській області із заявою по факту пошкодження його автомобіля, яка була зареєстрована в ІТС ІПНП 20 лютого 2021 року за № 3973. Згідно висновку експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи № 44 від 20 квітня 2021 року та висновку експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи № 44/1 від 25 червня 2021 року, підготовлених для подання до суду згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Honda Accord", номерний знак НОМЕР_1 , становить 183 144 грн 20 коп.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто із Головного сервісного центру МВС на користь ОСОБА_1 183 144 грн 20 коп. майнової шкоди.
Стягнуто із Головного сервісного центру МВС на користь ОСОБА_1 1 831 грн 44 коп. судового збору та 2 500,00 грн понесених витрат на проведення експертизи, а всього 4 331 грн 44 коп. судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС Марко І.Г. оскаржив таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, адже місцевим судом неповно встановлені усі обставини справи, не досліджено усі докази, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. 
Зокрема, судом не надано оцінки тому, що в матеріалах справи відсутній протокол огляду місця події, відсутні свідки цієї події, як і відсутній протокол огляду транспортного засобу позивача. За результатами перевірки заяви позивача в поліцію, встановлено, що інформація викладена в ній не знайшла свого документального підтвердження, відсутні ознаки кримінального та адміністративного правопорушення. В доданих до позовної заяви висновках експерта є протиріччя, зокрема, щодо пошкоджень ТЗ, які не зафіксовані в фототаблицях до цих висновків. Судом не взято до уваги, що події, які мали місце 20 лютого 2021 року є форс-мажором. Наведене підтверджено відповіддю Львівської ТПП. Також поза увагою суду залишилось те, що у цей день, згідно із погодними умовами, чищення снігу на будівлі відповідача не видавалось фізично можливим, та загрожувало життю і здоров`ю працівників при виконанні даних робіт. Звертає увагу також і на те, що позивачем не надано жодних доказів про те, що територія, на якій був припаркований ТЗ позивача, відведена для стоянки автомашин або таке місце було спеціально обладнано для паркування автотранспорту, зокрема, з огляду на те, що навпроти адміністративної будівлі відповідача розміщена велика асфальтована площа, для стоянки ТЗ. Враховуючи погодні умови цього дня, позивач повинен був передбачати ймовірні наслідки того, що з даху (будь-якого) будинку може зійти сніг.
Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах відмовити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у відповідності до приписів частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу з а наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля марки "Honda Accord", номерний знак НОМЕР_1 .
Із заяви позивача від 20 лютого 2021 року до органів поліції вбачається, що цього дня близько 13.40 год. його автомобіль марки "Honda Accord", НОМЕР_1 , був пошкоджений внаслідок падіння снігу з даху будівлі Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Львівській області, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Д. Апостола, 11, що підтверджується також фотознімками пошкодженого автомобіля.
Із відповіді ВП № 1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області вбачається, що перевірка по заяві позивача від 20 лютого 2021 року припинена, оскільки під час її проведення не здобуто достатніх доказів, які би вказували на наявність ознак кримінального правопорушення. Відомості до ЄРДР на підставі матеріалів перевірки, не вносились.
Балансоутримувачем адміністративно-виробничого корпусу, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Данила Апостола, 11, є Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській області, що підтверджується актом приймання-передачі від 31 грудня 2020 року та накладною № 713/ОЗ-14 від 31 грудня 2020 року.
Відповідно до висновку експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи № 44 від 20 квітня 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля "Honda Accord 3,5і", номерний знак НОМЕР_1 , на момент дослідження становить 166 253 грн 45 коп.; вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля "Honda Accord 3,5і", номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок падіння снігової брили 20 лютого 2021 року, на момент дослідження становить 102 510 грн 55 коп.
Відповідно до висновку експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи № 44/1 від 25 червня 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля "Honda Accord 3,5і", номерний знак НОМЕР_1 , з врахуванням попередніх розрахунків (дивись Висновок № 44 від 20 квітня 2021 року) на момент дослідження становить 183 144 грн 20 коп.; вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля "Honda Accord 3,5і", номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок падіння снігової брили 20 лютого 2021 року, з врахуванням попередніх розрахунків (дивись Висновок №44 від 20 квітня 2021 року), на момент дослідження становить 111 783 грн 90 коп.
Згідно відповіді Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області № 5802-1315/5821 від 25 лютого 2021 року, 20 лютого 2021 року оголошено попередження про небезпечні метеорологічні явища по м. Львові та встановлено І рівень небезпечності (жовтий).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду з позовом за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
З урахуванням викладеного для вирішення спору, який виник на підставі звернення до суду позивача, який вважає порушеними, невизнаними або оспореними свої, зокрема майнові права, суду необхідно встановити наявність у позивача такого права, факт його порушення і у зв`язку із зазначеним з`ясувати, чи правильний спосіб захисту свого права обрано позивачем при зверненні до суду.
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що з даху будівлі, балансоутримувачем якої є відповідач, на припаркований біля неї позивачем автомобіль впала брила снігу, яка пошкодила його, чим спричинено йому майнову шкоду.
Згідно із частинами першою та другою статті 11 ЦК України  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно пункту 1
частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, також дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.
Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. 
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, від якого Велика Палата Верховного Суду не відступила.
Правовідносини, що виникають у сфері благоустрою населених пунктів, зокрема, утримання та благоустрою територій, які перебувають у власності та користуванні підприємств, установ, організацій та присадибних ділянок громадян, прибудинкових територій багатоквартирних та малоповерхових житлових будинків регулюються Законом України "Про благоустрій населених пунктів", Правилами благоустрою міста, затверджених органами місцевого самоврядування та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
Відповідно до статей 18, 24 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" підприємства, установи, організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України. Посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.
Правилами благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21 квітня 2011 року № 376 (із змінами і доповненнями), зокрема підпунктом 7.3.3. пункту 7.3. "Особливості прибирання міських територій у зимовий період" передбачено, що очищення дахів та дашків від снігу та бурульок проводиться негайно з дотриманням застережних заходів щодо безпеки руху пішоходів, не допускаючи пошкодження покрівель будинків і споруд, зелених насаджень, електромереж, рекламних конструкцій тощо. Необхідно огороджувати небезпечні місця на тротуарах, переходах, виставляти вартових. Сніг та бурульки, що зняті з дахів та дашків, необхідно збирати на купи і протягом доби вивозити.
Згідно з вимогами підпунктів 4.5.15, 4.5.17, 4.5.19 пункту п.4.5 "Водовідвід і очищення дахів від снігу" Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005року № 76 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за №927/11207, при скиданні снігу з даху прилеглу до будинку територію необхідно обгороджувати, а на ділянках з інтенсивним пішохідним рухом ставити чергового. Дах з зовнішнім водовідводом необхідно періодично очищати від снігу, не допускаючи нагромадження його до товщини 30 см. При заледенінні звисаючих і водовідних пристроїв у відлигу сніг скидають і при меншій товщині. При очищенні снігу з даху необхідно особливу увагу приділяти прибиранню снігу в період відлиги, після очищення даху від снігу обов`язково перевірити її стан і в разі потреби виконати ремонт ушкоджених ділянок.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом першої інстанції, балансоутримувачем будівлі, з даху якої відбулося падіння снігової брили на автомобіль позивача, та як наслідок його пошкодження, є саме відповідач. Вини у спричиненні цієї шкоди, як і її розміру, відповідачем не спростовано.
Доводи відповідача про те, що скидання снігу з даху будівлі у цей день було небезпечним для життя та здоров`я його працівників, які б здійснювали такі роботи, за умови невжиття ним заходів щодо обгородження небезпечної ділянки, є юридично неспроможними, та не свідчать про відсутність його вини у спричиненні шкоди, внаслідок проявленої бездіяльності щодо утримання будинку, яка знаходиться у причинного зв`язку із завданої внаслідок неї шкоди.
За обставинами справи, яка переглядається, сам по собі факт значних снігових опадів у цей день у м. Львові, не є форс – мажорною обставиною, котра звільняє відповідача від відповідальності за спричинену шкоду, на підставі положень статті 617 ЦК України.
Відповідачем не спростовано і те, що подія мала місце саме 20 лютого 2021 року біля будівлі відповідача, а також те, що саме внаслідок падіння з даху будівлі снігової брили був пошкоджений автомобіль позивача, припаркований біля неї.
Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції, зробив правильний висновок про наявність підстав для стягнення майнової шкоди.
Близький за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2018 року у справі № 369/3076/17-ц (провадження № 61-6327св18) та від 05 вересня 2018 року у справі № 761/6010/15-ц (провадження № 61-15835св18).
Проте колегія суддів не може повністю погодитись з ухваленим рішенням, адже судом першої інстанції не враховано при цьому положення статті 1193 ЦК України.
Згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі.
Як роз`яснено в абзаці 3 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" правила статті 454 ЦК про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність.
При цьому питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України ), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо) (абзац 3 пункту 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки").
З матеріалів справи вбачається, та не заперечується позивачем, що його автомобіль був припаркований в зоні дії дорожніх знаків 5.5 "Дорога з одностороннім рухом" та 5.38 "Місце для стоянки" Додатка 1 до Правил дорожнього руху (у редакції постанови КМУ від 11 лютого 2013 року № 111 (із змінами) (далі – ПДР, в редакції чинній на момент настання події).
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин (частина друга статті 14 цього Закону).
Пунктом 1.3. ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Знак 5.38 "Місце для стоянки" згідно із ПДР застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою "Р" та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою "Р" та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби.
Згідно із пунктом 15.1. ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.
У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом. Якщо дорога має бульвар або розділювальну смугу, зупинка і стоянка транспортних засобів біля них забороняються (пункт 15.3. ПДР).
Згідно із пунктом 15.6 ПДР стоянка всіх транспортних засобів у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличкою 7.6.1, дозволяється на проїзній частині вздовж тротуару, а встановленими з однією з табличок 7.6.2-7.6.5 - легкових автомобілів і мотоциклів тільки так, як показано на табличці.
З огляду на фактичні обставини справи, автомобіль позивача стояв (був припаркований ним) в зоні дії дорожніх знаків 5.5 та 5.38, проте з порушенням вимог ПДР, адже стояв не на лівому боці дороги з одностороннім рухом, а на правому, де стоянка заборонена, а також в безпосередній близькості до зовнішньої стіни будівлі відповідача.
При цьому сам по собі факт нескладення працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення за допущене позивачем порушення вимог ПДР, і як наслідок, нерозгляд компетентним органом такого протоколу, є порушенням лише публічного порядку, який не виключає застосування встановлено порушення, як підстави для зменшення розміру відшкодування заподіяної позивачу шкоди, визначеної частиною другою статті 1193 ЦК України, оскільки така норма регулює цивільні відносини, в тому числі відносини з відшкодування шкоди.
За погодних умов, які мали місце 20 лютого 2021 року у м. Львові, не проявивши всю турботливість та належну обачність, які від нього вимагалися, не дотримуючись при цьому ПДР, позивач не убезпечив себе та своє майно від заподіяння шкоди останньому.
Даний факт грубої необережності (а не проста необачність), допущеної самим позивачем, і така знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку із заподіяною йому шкодою, судом першої інстанції не враховано, незважаючи на те, що відповідач звертав на це увагу у відзиві на позовну заяву (а.с. 29).
Однак, ступінь вини потерпілого відповідно до положень статті 1193 ЦК України є оціночним поняттям, який має досить широкий розсуд (дискрецію), тому у кожній конкретній справі його визначення здійснюється судом з урахуванням усіх її обставин.
За обставин даної справи, враховуючи, у тому числі те, що у день настання пригоди позивач не користувався послугами відповідача, колегія суддів вважає за доцільне та справедливе визначити ступінь вини позивача на рівні 40 відсотків.
У цьому зв`язку, розмір стягнутої оскаржуваним рішенням на користь позивача заподіяної йому майнової шкоди підлягає зменшенню, відповідно на 40 відсотків, та становитиме 109 886 грн 52 коп.???????
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).
?Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, однак не застосував положення статті 1193 ЦК України, внаслідок чого ухвалив судове рішення, яке не можна визнати повністю законним, тобто таким, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення слід змінити, а апеляційну скаргу задовольнити частково.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи зміну рішення суду першої інстанції слід також зменшити розмір стягнуто з відповідача судового збору за розгляд в суді першої інстанції, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме до 1 098 грн 86 коп. (1831,44*60%).???????
У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за розгляд справи в суді апеляційної інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1099 грн 20 коп?. (2748,00*40%).???????
При цьому, колегія суддів вважає, що 2 500,00 грн понесених витрат на проведення експертизи підлягають стягненню з відповідача у заявленому розмірі.
Відтак, слід зменшити суму усіх стягнути з відповідача судових витрат з 4331 грн 44 коп. до 3 598 грн 86 коп.????????
Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 17 лютого 2022 року.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу представника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС Марка Ігоря Григоровича задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2021 року змінити, зменшивши суму стягнутої матеріальної шкоди з 183 144 грн 20 коп. до 109 886 грн 52 коп., а також суму судового збору з 1 831 грн 44 коп. до 1 098 грн 86 коп., а всього зменшити суму стягнутих судових витрат з 4 331 грн 44 коп. до 3598 грн 86 коп.????????
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути ОСОБА_1 на користь Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС 1 099 грн 20 коп?. судового збору, сплаченого у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Поновити дію рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 17 лютого 2022 року. 

Головуючий                                                С.М. Копняк
Судді:                                                         С.М. Бойко
А.В. Ніткевич