КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи:761/19875/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1524/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
03 лютого 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
          головуючий  - Немировська О.В., 
          судді - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.
          секретар - Лащевська Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за  позовом  Київської місцевої прокуратури №10, правонаступником якої є Шевченківська  окружна прокуратуру міста Києва, в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» про витребування майна, 
за апеляційною скаргою Прокуратури міста Києва, правонаступником якої є Київська міська прокуратура, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року, 
 
встановив:
у липні  2015 року перший заступник прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що під час здійснення нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні № 42015100100000132, відкритому 25 травня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, встановлено, що група нежилих приміщень АДРЕСА_1 протиправно вибула з комунальної власності внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб. Указував, що право власності на вказане майно було зареєстроване за фізичною особою на підставі підробленої ухвали суду, а в подальшому неодноразово відчужувалося за договорами купівлі-продажу. Останнім власником спірного нерухомого майна є ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 16 жовтня 2013 року.
Тому позивач просив суд витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради групу нежилих приміщень АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача повернути вказані приміщення територіальній громаді міста Києва.
В ході розгляду справи було замінено позивача - прокуратуру Шевченківського району м. Києва на Київську місцеву прокуратуру №10 та залучено третіх осіб - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та КП «Керуюча компанія обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва». 
Згідно наказу Генерального прокурора від 17.02.2021 №2ш було виключено у структурі і штатних розписів Київської міської прокуратури Київську місцеву прокуратуру №10 та встановлено у структурі та штатному розписі Київської міської прокуратури Шевченківську окружну прокуратуру міста Києва. Відповідно до ст. 55 ЦПК України судом апеляційної інстанції було залучено до участі в справі в якості правонаступника Шевченківську окружну прокуратуру міста Києва.
Рішенням Шевченківського  районного суду м. Києва  від 03 грудня   2019 року в задоволенні  позову було відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач   звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм  матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду  обставинам справи. Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що власником спірного майна є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради і перебіг строку позовної давності починається з дня, коли про вибуття майна з власності дізналась саме Київська міська рада, а не комунальні підприємства, не надано оцінки запереченням прокурора, про те, що Київською міською радою строк на звернення з позовом до суду не пропущено, оскільки вона не була стороною у  договорах купівлі-продажу та дарування. Про порушення свого права  Київська міська рада дізналась у 2015 році в ході розслідування кримінального провадження №42015100100000132 від 25.05.2015. Оскільки приміщення вибуло з власності поза волею Київської міської ради, позивач, в інтересах якого діє прокурор, має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. 
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників  Київської міської прокуратури, Київської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає   задоволенню з таких підстав. 
Звертаючись у липні 2015 року до суду з позовом, перший заступник прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради зазначав, що під час здійснення нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні №42015100100000132, яке було відкрито 25.05.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України було встановлено, що група нежилих приміщень АДРЕСА_1 протиправно вибула з комунальної власності внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб. Право власності на вказане приміщення було зареєстровано за фізичною особою на підставі підробленої ухвали суду і в подальшому неодноразово відчужувалось за договорами купівлі-продажу. Останнім власником нежилого приміщення є ОСОБА_1 , який набув його у власність на підставі договору дарування, укладеного з ОСОБА_6 16.10.2013. Оскільки майно вибуло з власності територіальної громади поза її волею, позивач просив витребувати майно у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва та зобов`язати відповідача повернути майно територіальній громаді міста Києва.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2016 року позов було задоволено частково та витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Київської міської ради групу нежилих приміщень АДРЕСА_1 .
Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року.
Постановою Верховного Суду України від 22 червня 2017 року вказані судові рішення скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час слухання справи було замінено позивача -  Прокуратуру Шевченківського району м. Києва на Київську місцеву прокуратуру №10 та залучено третіх осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району».
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року в задоволенні позову було відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року було скасовано частково та задоволено позовні вимоги щодо витребування у ОСОБА_1 спірного нерухомого майна на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, а в частині вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 повернути майно було відмовлено. 
Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року в частині задоволення позову першого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва, правонаступником якого є керівник Київської місцевої прокуратури № 10, в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Згідно з чч. 1, 2 та 5  статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Такий висновок суду першої інстанції не можна визнати  законним та обґрунтованим, оскільки він не  відповідає встановленим по справі обставинам. 
 Застосовуючи норми матеріального права, суд першої інстанції посилався на положення стст. 16, 256, 261, 267, 268, 316, 317, 321, 322, 387, 388 ЦК України. 
Як вбачається з матерілів справи, первинна реєстрація нерухомого мйна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була здійснена 13 лютого 2012 року за ОСОБА_2 на підставі ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2007 року про визнання мирової угоди по  цивільній справі №2-354/07 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про поділ майна, якоюбуло  визнано за ОСОБА_2 право власності на групу нежилих приміщень АДРЕСА_1 ,  загальною площею 55,3 м?.
Зі змісту листа Гребінківського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року № 01-10/3-2016 вбачається, що згідно обліково-статистичних карток на цивільну справу та алфавітних покажчиків по цивільних справах за 2007 рік у Гребінківському районному суді Полтавської області за № 2-354/07 зареєстрована цивільна справа за позовом ВАТ «Лубнигаз» до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості. Справи, сторонами у яких є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , Гребінківським районним судом Полтавської області у 2007 році не розглядались, аухвала суду від 12 листопада 2007 року, на підставі якої проведено реєстрацію права власності на спірні нежитлові приміщення за ОСОБА_2 , не постановлялась.
17 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 придбав групу нежилих приміщень АДРЕСА_1 . 21 березня 2012 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, за яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбали  вказане нерухоме майно.
01 квітня 2012 року між КП Керуюча дирекція Шевченківської районної в м.Києві ради, як юридичною особою, за якою було закріплено майно на праві господарського відання, та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір №Е1054-733 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна. В зазначеному договорі вказано, що останні є власниками на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 2012 року.
Згідно з наказом директора КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» №185 від 04 жовтня 2012 року нарахування орендних платежів ФОП ОСОБА_10 з 29 березня 2012 року було припинено у зв`язку з відчуженням нежилих приміщень на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 2012 року.
05 грудня 2012 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_6  придбав групу нежилих приміщень.
16 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір дарування, відповідно до якого, ОСОБА_6 безоплатно передав у власність ОСОБА_1  групу нежилих приміщень АДРЕСА_1 .
Відмовляючи в задоволенні позову Київської місцевої прокуратури №10, суд першої інстанції виходив з того, що в даній справі, прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Київської міської ради 14 липня 2015 року. Відповідач заявив про застосування позовної давності, посилаючись на те, що Київській міській раді стало відомо про вибуття об`єкту нерухомості з комунальної власності ще 13 лютого 2012 року, коли КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» було здійснено реєстрацію права власності на спірне приміщення за ОСОБА_2 .  Вказані нежилі приміщення були передані в оренду на підставі розпорядження Шевченківської районної в м. Києві ради №192 від 23.11.2009  ФОП  ОСОБА_10 .  Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року було відмовлено в задоволенні позову про стягнення заборгованості за Договором за період з 01.01.2012  по 31.03.2012, оскільки з 29.03.2012 нарахування орендних платежів ФОП ОСОБА_10  на площу 58,6 кв.м. припинено у зв`язку з відчуженням нежилого приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2012  та реєстрації 29.03.2012 права власності на даний об`єкт нерухомого майна. 01.04.2012 між КП Керуюча дирекція Шевченківської районної в м. Києві ради (юридична особа за якою було закріплено майно на праві господарського відання) підписала договір №Е1054-733 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . В зазначеному договорі вказано, що останні є власниками на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2012. Суду не було надано доказів під час слухання справи, що власником майна - Київською міською радою, її структурними підрозділами та Комунальним підприємством «Керуюча дирекція з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» виконувались належним чином їх обов`язки щодо ефективного використання, збереження та утримання в належному стані комунального майна.
Не надано доказів, що КП «Керуюча дирекція з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» належним чином виконувала п.6.9 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, яке затверджене рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 за №34/650, та звітувала Головному управлінню комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стан сплати за оренду, інших платежів та про перерахування отриманих за оренду коштів до бюджету міста Києва, а також про вжиті заходи щодо погашення заборгованості по орендній платі. КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» майно за якою було закріплене на праві господарського відання (право господарського відання - це речове право суб`єкта підприємництва, який, так само як і власник, володіє користується і розпоряджається закріпленим за ним майном) 01.04.2012 року дізналось про реєстрацію права власності на нежиле приміщення за новим власником, проте ним не було вжито будь-яких заходів для належного захисту порушеного права. Тому суд дійшов  висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском строку на звернення до суду з позовом.
Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.    Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Для обчислення строків позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати право в примусовому порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Згідно  п.1 постанови Кабінету Міністрів України № 311 від 05 листопада 1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» затверджено Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).
В розділі 2 Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) до власності територіальної громади міста Києва, зазначено окрім іншого у сфері житлово-комунального господарства передано житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово-експлуатаційні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.  
Рішенням Київської міської ради від 13 січня 1992 року № 26 «Про формування комунального майна міста та районів» затверджено перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста (додаток 1 до рішення) та перелік майна, яке передано до комунальної власності районів (додатки 2-15 до рішення).
Пунктами 1, 2 рішення Київської міської ради від 27 грудня 2001 року №208/1642 затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатком 1 та районів міста згідно з додатками 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11.
У позиції 398 таблиці 7 додатку 11 до вищевказаного рішення значиться житловий будинок загальною площею 1064,0 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 із нежилими приміщеннями площею 217,60 кв.м.
На підставі рішення Шевченківської районної в місті Києві ради від 31 січня 2008 року № 394 та згідно з договором купівлі-продажу від 23 червня 2009 року № 001296/10 ТОВ «КиївРестСервіс» приватизовано нежитлове приміщення загальною площею 158,5 кв.м. шляхом викупу.
На підставі Розпорядження Шевченківської районної у м. Києві ради №192 від 23 листопада 2009 року нежиле приміщення першого поверху загальною площею 58,6 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 було передано в строкове платне користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_10 .
Рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста» будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1064,0 кв.м. із нежилими приміщеннями площею 58,60 кв.м. включений до переліку об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва за порядковим № 443 в таблиці 6 додатку № 10, який серед інших, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року № 1112 передано до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної  адміністрації.    
 Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 лютого 2011 року № 80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» за останнім було закріплено на праві господарського відання майно згідно додатку, зокрема і жилий будинок на АДРЕСА_1 ).
В рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від  04 червня 2015 року (справа  №752/14594/14-ц) у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до ФОП ОСОБА_10 про стягнення заборгованості по орендним платежам було встановлено, що Розпорядженням Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 09.02.2011  №80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Шевченківського району» було закріплено на праві господарського відання майно згідно з додатками та згідно акту приймання-передачі справ по договорах оренди ліквідаційної комісії з припинення діяльності Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради від 14.02.2011 передане до КП «Керуюча дирекція Шевченківського району». До складу цього майна відноситься і нежиле приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1 . 
Наказом директора КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» №185 від 04.10.2012 з 29.03.2012 нарахування орендних платежів ФОП ОСОБА_10 на площу 58,6 м2 було припинено у зв`язку з відчуженням нежилого приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2012 та реєстрації 29.03.2012  права власності на даний об`єкт нерухомого майна.
У  відповіді Головного управління комунальної власності м.Києва №042/9/10-7462 від 12.06.2012  на запит Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації вказано, що управлінням не здійснювалась процедура приватизації нежилого приміщення площею 58,60 кв.м по АДРЕСА_1 .
З відповіді першого заступника прокурора Шевченківського району м.Києва №66-9666 від 27.05.2015  на ім`я директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» вбачається, що прокуратурою Шевченківського району м. Києва здійснюється нагляд у формі процесуального керівництва в кримінальному провадженні №42015100100000132 від 25.05.2015, зареєстрованому прокуратурою району за ч.1 ст.190 КК України за зверненням заступника голови Шевченківської райдержадміністрації ОСОБА_11 щодо протиправного заволодіння нежилими приміщеннями територіальної громади м. Києва.       
 Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від  04 червня 2015 року було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 жовтня 2015  року.                 
В заяві про застосування положення ст. 257 ЦК України як підстави для відмови в задоволенні позову, поданій 02 жовтня 2015 року, представник відповідача ОСОБА_12 вказував, що від дати ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2007 року та дати первинної реєстрації права власності 13.02.2012 минуло понад 3 роки. Від дати укладення Договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17.02.2012 та дати реєстрації 27.02.2012 також минуло понад 3 роки. Від дати укладення Договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 21.03.2012 та дати реєстрації права власності 29.03.2012 також минуло понад 3 роки. 
 Відповідач ОСОБА_1 у поданій 25 січня 2018 року заяві також просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки  первинна реєстрація права власності на спірні приміщення відбулась 20.03.2012 року. В межах кримінального провадження №12012110100000530 в лютому 2013 року здійснювались процесуальні дії, зокрема щодо вилучення документів,  на підставі яких було зареєстровано право власності на приміщення, не виконувались повноваження власника майна, враховуючи,  що заборгованість по орендним платежам існувала вже в 2011 році. Власниками нежилого приміщення укладались договори про надання послуг з 01.04.2012, а  тому власник майна - Київська міська рада мав можливість знати про реєстрацію права власності на приміщення за іншими фізичними особами. 
Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17 листопада 2021 року зазначив, що тягар доказування часу, з якого Київській міській раді стало відомо про вибуття нерухомого майна з комунальної власності, суд поклав на відповідача, не надано оцінки доводам відповідача про укладення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» 01.04.2012 договору №Е1054-733 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та не визначено момент, з якого Київській міській раді могло стати відомо про порушення свого права як власника нерухомого майна. 
В постанові Великої Палати Верховного Суду  від 20листопада 2018 року в справі №907/50/16 міститься правовий висновок щодо застосування положень ст. 261 ЦК України. Так, в постанові зазначається, що аналіз статті 261 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суди дійшли правильного висновку, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 32-38 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних судових рішень), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше. Оскільки суди встановили, що відповідач у заяві про застосування позовної давності довів, що позивач у цій справі міг довідатися про порушення свого права ще 08 червня 2011 року, наведені позивачем обставини про поважність причин пропуску строку позовної давності є необґрунтованими.  
В даній справі висновок суду першої інстанції, з посиланням на доводи відповідача,  щодо можливості Київської міської ради довідатись про те, що спірне майно вибуло з комунальної власності,   пов`язаний з укладенням КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» 01.04.2012  договору №Е1054-733 про відшкодуваннявласником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Однак вказана обставина не може розглядатись як подія, з якою пов`язана така можливість, оскільки вказаний договір укладався з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», а не з Київською міською радою. Також Київська міська рада не була залучена до участі в справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до ФОП ОСОБА_10 про стягнення заборгованості по орендним платежам (справа  №752/14594/14-ц).
Кримінальне провадження №12012110100000530 було розпочате 03.12.2012 Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві за фактом оформлення права власності на підставі  підроблених рішень на нежилі приміщення:   АДРЕСА_2 та інші  на підставі рапорту старшого оперуповноваженого ВТСР УБОЗ ГУ МВС України в місті Києві Катурги І.А. від 28.11.2012. 04.12.2012 до ЄРДР внесено дані про кримінальне правопорушення за ч.4 ст. 358 КК України. 
Кримінальне провадження №42015100100000132 від 25.05.2015, зареєстроване прокуратурою Шевченківського району м. Києва за ч.1 ст.190 КК України за зверненням заступника голови Шевченківської райдержадміністрації Миколаєнка Ю.І. щодо протиправного заволодіння нежилими приміщеннями територіальної громади м. Києва. 
Вказані кримінальні провадження були розпочаті не за зверненнями Київської міської ради, що також свідчить про те, що до травня 2015 року Київській міській раді не могло бути  відомо про факт незаконного вибуття спірного нежилого приміщення з  комунальної власності. 
Сам по собі факт несплати платежів за оренду спірного приміщення в грудні 2011 року, припинення нарахування орендних платежів наказом КП   «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», відповідь Головного управління комунальної власності на запит Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації ввід 23.06.2012, як і укладення 01.04.2012  договору №Е1054-733 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна КП   «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» не можуть свідчити про те, що Київській міській раді  могло стати відомо про вибуття майна з комунальної власності громади у незаконний спосіб. 
Суд першої інстанції  дійшов  помилкового висновку про ототожнення двох різних юридичних осіб - Київської міської ради та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва». Разом з тим, висновку щодо дати, коли Київській міській  раді могло  стати відомо про реєстрацію нежилого приміщення за новим власником,  судом  першої інстанції зроблено не було. 
Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.
Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад.
Згідно ст. 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи. В ст. 9 цього Закону закріплено, що у місті Києві діють представницькі органи місцевого самоврядування - Київська міська рада, районні в місті ради (у разі їх утворення), які є юридичними особами.
КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс (код ЄДРПОУ 34966254) було зареєстровано 05.03.2007. Засновником Комунального підприємства  є Київська міська рада. Майно підприємства належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплене за ним на праві господарського відання. 
Відповідно до відповіді Депаратменту комунальної власності м. Києва від 18.05.2015 на листи Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.04.2015 та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»  від 12.05.2015  про надання інформації та копій матеріалів, які стосуються відчуження нежилих приміщень в будинках, розташованих за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6, АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , за результатами розгляду повідомив, що Департамент комунальної власності  м. Києва  приватизацію об`ктів  за вказаними адресами  не здійснював.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
 В  ст. 387 ЦК України закріплено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Зположеннями чч. 1 та 3 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Таким чином судом першої інстанції було правильно встановлено, що спірне нерухоме майно незаконним шляхом вибуло із власності територіальної громади міста Києва поза волею Київської міської ради.
Однак висновок суду про відмову у задоволенні вимоги про витребування майна у ОСОБА_1 внаслідок застосування наслідків пропуску строку позовної давності є необгрунтованим, оскільки позивач не пропустив такий строк і його порушене право підлягає захисту шляхом витребування спірного майна.
Враховуючи викладене вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про витребування майна з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення вказаних позовних вимог. 
Судові ивтрати по справі суд розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору. 
       Керуючись  ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу Прокуратури міста Києва, правонаступником  якої  є  Київська міська прокуратура задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року скасувати в частині вирішення вимог про витребування майна та ухвалити нове судове рішення, яким позов Київської місцевої прокуратури №10, правонаступником якої є Шевченківська окружна прокуратура міста Києва,   в цій частині задовольнити та витребувати  у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради групу нежилих приміщень АДРЕСА_1 , загальною площею 55,30 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 3 654 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 14 лютого 2022 року.
 
Головуючий                                                
 
Судді