ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/10632/19 	Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М. 	
Провадження № 22-ц/817/1146/21 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 

головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 
за участі секретаря -Стецюк М.А.
та сторін - ОСОБА_1 та представника апелянта ОСОБА_2 адвоката Гриців О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/10632/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2021 року, ухваленого суддею Вийванко О.М., повний текст рішення виготовлено 30 серпня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки та визнання права власності на частину земельної ділянки, 

В С Т А Н О В И В:

       у травні 2021 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки та визнання права власності на частину земельної ділянки.
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.09.2014. 
       За час їх спільного проживання було збудовано житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 , який розміщений на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,099 га. Згідно договору дарування від 23.07.2008 року власником земельної ділянки є ОСОБА_2 .
       Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16.05.2017 року визнано спільною сумісною власністю подружжя будівельні матеріали, які були використані при будівництві будинку по АДРЕСА_1 та виділено позивачу тамбур 2-1, коридор 2-2а, коридор 3-1, вітальня 3-2, кімната 3-3, кімната 3-4, кладова 3-5, санвузол 3-6, коридор 1-2, підвал 1-3, кладова 1-4, кладова 1-5, 1/2 септика С, сходи Сх, 1/2 вимощення І, вхід в підвал 1-1 згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14.07.2016 року. 
       На даний час позивачем виконані всі будівельні роботи щодо закінчення будівництва частини вказаного житлового будинку, однак для того, щоб оформити право власності на належну їй частину будинку, необхідно вирішити питання із поділом земельної ділянки. 
       У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, просить визнати за нею право власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,099 га, яка необхідна для обслуговування належної їй частини житлового будинку, відповідно до варіанту поділу земельної ділянки на підставі висновку експерта за результатами проведення судової земельної-технічної експертизи. 
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2021 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки та визнання права власності на частину земельної ділянки
       Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровим номером 6125280700:02:001:1746, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,099 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 у власність 0,0408 га цієї земельної ділянки, згідно варіанту 1 поділу земельної ділянки висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельної-технічної експертизи у цивільній справі № 607/10632/19 від 19.03.2021 № 1527/20-22, яка позначена контуром синього кольору, обмежена замкненим контуром поточках А, Б, В, Г, Ґ, Д, Е, Є, Ж, З, И, І, Ї, Й, К, Л, М, Н, О, П, Р, С, Т, У. 
       Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровим номером 6125280700:02:001:1746, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,099га, яка розташована по АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 у власність 0,0408 га цієї земельної ділянки, згідно варіанту 1 поділу земельної ділянки висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельної-технічної експертизи у цивільній справі № 607/10632/19 від 19.03.2021 № 1527/20-22, яка позначена контуром коричневого кольору, обмежена замкненим контуром поточках А, Б, В, Г, Ґ, Д, Е, Є, Ж, З, И. 
       Залишено у спільному користуванні частину земельної ділянки, кадастровим номером 6125280700:02:001:1746, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,099 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,0174 га, згідно варіанту 1 поділу земельної ділянки висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельної-технічної експертизи, яка складається з двох земельних ділянок: площею 0,0141 га під житловим будинком для його обслуговування, обмежена замкнутим контуром по точках Е, Д, Ґ, (С), Р, П, О, Н, М, Л, К, Й, Ї, І (Є); 0,0033 га для проходу через існуючу хвіртку та доступ до септика через розсувні ворота, обмежена замкненим контуром по точках А, И, З, З, Ж, Є, Е, Д, Ґ, Г, В, Б.
       Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки та визнання права власності на частину земельної ділянки.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1237,50 грн. та витрати, пов`язані із проведенням експертиз в розмірі 6383,04 грн.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2021 року та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що згідно із договором дарування земельної ділянки від 23 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 7475 вбачається, що відповідач прийняв в дар належну земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,099 га, що розташована на території села Біла, Білецької сільської ради Тернопільського району.
       Дарунок у вигляді земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0, 099 га, що розташована на території села Біла, Білецької сільської ради Тернопільського району, мав персональне спрямування, стороною в договорі є лише одна особа - відповідач по справі, а це означає, що таке майно є його особистою власністю, якою він може самостійно володіти, користуватися і розпоряджатися, а тому не підлягає поділу між сторонами.
       Договір дарування не був оскаржений у судовому порядку, він є чинним та правомірним.
       Суд першої інстанції, визнаючи поділ земельної ділянки, з кадастровим номером 6125280700:02:001:1746, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,099 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , згідно варіанту 1 поділу земельної ділянки висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельної-технічної експертизи у цивільній справі № 607/10632/19 від 19.03.2021 № 1527/20-22, не врахував розміщення лічильника води, а також розміщення на земельній ділянці автомобілів сторін одночасно.
       Отже, експертом запропоновано не обґрунтовані варіанти поділу земельної ділянки та не запропоновано встановлення земельного сервітуту.
        ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у якому зазначила, що відповідач не запропонував жодного варіанту поділу земельної ділянки. Вважає, що в рішенні суду надано максимально можливий для двох сторін варіант поділу земельної ділянки.
       За загальним правилом закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.
       А тому, із врахуванням положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, вона набула право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована її частина незавершеного будівництвом будинку, відповідно до висновків земельних експертів.
       У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Гриців О.Я. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.
        ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
        Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного із подружжя знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.
       З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія судді з огляду на наступне.
       Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 травня 1995 року по 15 вересня 2014 року, про що свідчить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.09.2014 року.
       Згідно із договором дарування земельної ділянки від 23 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 7475 вбачається, що ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 прийняв в дар належну ОСОБА_4 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,099 га, що розташована на території села Біла Білецької сільської ради Тернопільського району.
       На відчужуваній земельній ділянці відсутні надвірні будівлі і споруди і будівництво на ній не ведеться (т. 1 а.с. 15). 
       Даний договір є дійсним і ніким не оспорений з 2008 року, що не заперечується позивачкою.
       На вказаній земельній ділянці сторони по справі в період перебування в шлюбі побудували житловий будинок, який не введений в експлуатацію і відсутні правовстановлюючі документи.
       На підставі рішення апеляційного суду Тернопільської області від 16.05.2017 року, залишеним без зміни постановою Верховного Суду від 19.06.2019 року, вирішено визнати будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 як незавершеного будівництва спільним майном подружжя та проведено реальний поділ незавершеного будівництва будинку по АДРЕСА_1 , виділивши згідно першого варіанту розподілу судової будівельно-технічної експертизи від 14.07.2016 року (т. 1 а.с. 5-9, 33-37).
       Тобто, сторонам на праві спільної сумісної власності належать будівельні матеріали незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 .
       Згідно з технічним паспортом від 16 липня 2018 року, виготовленим ФОП ОСОБА_5 , на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 , вбачається, що замовником технічної інвентаризації є позивач ОСОБА_1 , рік побудови житлового будинку вказаний 2009 (т. 1 а.с. 10-14).
       Згідно висновку експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи № 1712/19-22 від 26.02.2020 встановлено, що варіант розподілу земельної ділянки, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746, площею 0.0990 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників, відображений на Додатку № 2 із промірами поворотних точок ділянки. Загальні проміри між поворотними точками земельної ділянки вказані на Додатку № 1. 
       Із висновку судової земельно - технічної експертизи № 1527/20-22 від 19.03.2021, вбачається, що існують розбіжності між фактичними зовнішніми межами та контурами меж по поземельній книзі спірної земельної ділянки, а саме: т. 8 зміщена відносно т. 1С на 2,38 м, т. 1ч зміщена відносно т. 2с на 2.88 м, т. 2ч зміщена відносно т. 3с на 2.77м, т. 3ч відносно т. 4с зміщена на 2,57 м. Встановлення в натурі запропонованого варіанту можливе після проведення меж у відповідність до документів, що підтверджують права на неї та експертом запропоновано три варіанти розподілу земельної ділянки, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746, площею 0.0990 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 216-243).
       Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
       Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
       Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений ЗК України.
       Відповідно до пункту «а» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.
       Статтею 240 ЦК України визначено презумцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
       Згідно з пунктом 2 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
       У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" роз`яснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. 
       За змістом частини першої 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. 
       Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 10 лютого 2009 року серії ЯЗ № 073263 власником земельної ділянки площею 0, 0989 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою с. Біла Тернопільського району Тернопільської області є ОСОБА_2 (т. 1 а.с.45).
       Отже, спірна земельна ділянка, отримана ОСОБА_2 на підставі договору дарування хоча і під час шлюбу, але є його особистою приватною власністю.
        У відповідності до вимог статті 140 ЗУ України відсутні підстави для припинення права власності на спірну його земельну ділянку, а тому спірна земельна ділянка всупереч вище згаданим нормам матеріального права була поділена судом першої інстанції невірно.
       За даних фактичних обставин земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд можливо виділити лише у користування, шляхом установлення земельного сервітуту у відповідності до вимог статей 98, 100 ЗК України . Однак, з такими вимогами позивачка не зверталась.
       Посилання суду першої інстанції на частину першу пункт "е" статті 141 ЗК України, яка передбачає підстави припинення права користування земельною ділянкою є помилковим, оскільки матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 не має правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на виділену їй по рішенню суду частину незавершеного будинку, яким визнано тільки будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку спільним майном подружжя, а наявність технічного паспорта на будинок не є правовстановлюючим документом, який би підтверджував набуття особою права власності на об`єкт та надавав право власності чи користування земельною ділянкою у відповідних межах та розмірі.
       Посилання позивачки на статті 120 ЗК України та 377 ЦК України, що при праві власності на будинок, переходить право власності і на земельну ділянку, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки матеріалами справи доведено і не заперечується самою позивачкою, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на частину поділеного будинку, а право власності на спірну земельну ділянку у ОСОБА_2 виникло ще у 2008 році.
       Отже, враховуючи вищенаведене є помилковим висновок суду першої інстанції, що у разі переходу права на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на цій земельні ділянці об`єкти. Відповідно, сам факт набуття права власності на будинок не може бути достатньою підставою для висновку про набуття особою у власність земельної ділянки.
       Визнаючи право власності на 1/2 частину даної земельної ділянки за ОСОБА_1 , судом першої інстанції були порушені права апелянта на неї. 
       Таким чином, приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не з`ясувавши дійсних обставин справи, які мають значення для вирішення справи, прийшов до помилкового висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 .
       У відповідності до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
       Таким чином, судове рішення в даній справі не може залишатися в силі, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на апелянта в межах ним понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки та визнання права власності на частину земельної ділянки - відмовити.
       Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на апелянта в межах ним понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                        С.І. Дикун

                                                                               Н.М. Храпак