ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1006/22 Справа № 203/911/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Свистунової О.В.,
суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року про повернення заяви про уточнення позовних вимог 
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна.
У жовтня 2021 року позивачка звернулася до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська із заявою про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року повернуто заяви про уточнення позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивують тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення заяви про уточнення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Учасники справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог після початку першого судового засідання (на стадії дослідження доказів у справі), що унеможливлює її прийняття.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі, з огляду на наступне.

Встановлено, що 10 березня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року у справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін.

20 жовтня 2021 року позивач звернувся до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська із заявою про уточнення позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Таким чином останньою датою, з настанням якої закон пов`язує право позивача на зміну підстав та предмету позову є 01.05.2021 року, оскільки перше судове засідання у справі відбулося 06.05.2021 року.

Позивачка у своїй заяві про уточнення позовних вимог зазначила, що дізналась про відчуження спірного майна із відповіді на адвокатський запит від ТСЦ №1242 від 07.05.2021 року, тобто вже після проведення першого засідання у справі.

Копію договору купівлі-продажу транспортного засобу було отримано позивачкою лише на письмовий запит суду 12.10.2021 року.

З урахуванням викладених положень, позивачка ОСОБА_1 20.10.2021 року подала заяву про зміну підстав та предмета позову з урахуванням зміни обстановки та протиправних дій відповідача та третіх осіб.

Таким чином строк на подання заяви про зміну підстав та предмету позову було подано позивачкою після спливу відповідного процесуального строку.

Позивачка у своїй заяві про уточнення позовних вимог зазначила, що достеменно про зміну фактичних осбавин (перехід права власності на спірне майно іншій особі) позивачка дізналась вже поза межами відповідного процесуального строку, що зумовило неможливість дотримання нею відповідного строку та поважність причини його пропуску, яке мас наслідком його поновлення судом.

Проте, суд першої інстанції проігнорував клопотання позивачки про поновлення їй процесуального строку на подання заяви про зміну підстав та предмету позову, яке містилось у ній, та не розгляднув його взагалі, а своє рішення обгрунтував лише порушенням позивачкою строку визначеного ст. 49 ЦПК України.

У такий спосіб суд фактично позбавив позивачкау права доступу до правосуддя, що є неприпустимим з урахуванням практики ЄСПЛ.

Відповідно до ст. І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набула чинності для України з 11 листопада 1997 року. Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § І Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.

Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Ст. 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом.

Необхідною умовою здійснення права на оскарження є обізнаність особи зі змістом оскаржуваного судового рішення, що дає можливість скаржнику викласти свої вимоги та зазначити суть порушення або неправильного застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

       Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заяви про уточнення позовних вимог.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи викладене, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 259,268,374,379,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року про повернення заяви про уточнення позовних вимог - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2022 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко