ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1833/21                                              Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Непочатих В.О.,                                                                                   
                                                                                                                                    Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом Чернігівського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:
Чернігівський Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області (далі по тексту - відповідач) в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 03.03.2021 року № 57 про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкції за порушення порядку використання страхових коштів Фонду, в частині порушення вимог статті 24Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на загальну суму 5780,00 грн.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 2  ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року  Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказів Чернігівського відділення управління Фонду соціального страхування України в Чернігівській області від 18.12.2020 року № 105-од, від 28.01.2021  № 10-од, повідомлення про проведення перевірки від 12.01.2021 № 06-07/72, на підставі направлення на проведення перевірки від 01.02.2021 року № 7 Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області була проведена документальна планова перевірка дотримання позивачем порядку використання страхових коштів Фонду, за період з 01.10.2017 по 31.12.2020.
За результатами вказаної перевірки, контролюючим органом складено акт документальної перевірки дотримання порядку використання страхувальником страхових коштів Фонду соціального страхування України від 12.02.2021 № 17 (а.с.8-21).
Відповідно до вказаного акту, відповідачем виявлені порушення, зокрема, вимог пункту 1 частини першої  статті 24 Закону України від 23.09.1999 № 1105 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині визначення страхового стажу застрахованих осіб із соціального страхування та невірного розрахунку допомоги по тимчасовій втраті працездатності окремим працівникам, а саме:
- допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 по листку непрацездатності АДЧ № 959661 з 29.10.2018 по 05.11.2018 (дата виплати - 30.11.2018) була виплачена за рахунок страхових коштів в розмірі 60% середньої заробітної плати замість 50%, що призвело до неправомірного використання страхових коштів на суму 327,44 грн.;
- допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_2 по листку непрацездатності АДШ № 223134 з 08.01.2019 по 14.01.2019 (дата виплати - 22.02.2019) була виплачена за рахунок страхових коштів в розмірі 60% середньої заробітної плати замість 50%, що призвело до неправомірного використання страхових коштів на суму 296,31 грн.;
- допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_3 по листку непрацездатності АДЗ № 725097 з 26.10.2018 по 02.11.2018 (дата виплати - 17.12.2018) була виплачена за рахунок страхових коштів в розмірі 60% середньої заробітної плати замість 50%, що призвело до неправомірного використання страхових коштів на суму 408,48 грн.;
- допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_3 по листку непрацездатності АДЗ № 787048 з 05.11.2018 по 14.11.2018 (дата виплати - 17.12.2018) була виплачена за рахунок страхових коштів в розмірі 60% середньої заробітної плати замість 50%, що призвело до неправомірного використання страхових коштів на суму 261,30 грн.;
- допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_3 по листку непрацездатності АДЗ № 725647 з 05.12.2018 по 07.12.2018 (дата виплати - 17.01.2019) була виплачена за рахунок страхових коштів в розмірі 60% середньої заробітної плати замість 50%, що призвело до неправомірного використання страхових коштів на суму 160,83 грн.;
- допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_4 по листку непрацездатності АДЧ № 902635 з 02.12.2019 по 06.12.2019 (дата виплати - 15.01.2020) була виплачена за рахунок страхових коштів в розмірі 70% середньої заробітної плати замість 60%, що призвело до неправомірного використання страхових коштів на суму 279,50 грн.;
- допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_3 по листку непрацездатності АДЧ № 954727 з 09.09.2019 по 13.09.2019 (дата виплати - 21.10.2019) була виплачена за розмірі 70% середньої заробітної плати замість 60%, що призвело до неправомірного використання страхових коштів на суму 299,75 грн.;
- допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_3 по листку непрацездатності АДЧ № 955392 з 11.11.2019 по 18.11.2019 (дата виплати - 26.12.2019) була виплачена за рахунок страхових коштів у розмірі 70% середньої заробітної плати замість 60%, що призвело до неправомірного використання страхових коштів на суму 482,96 грн.;
- допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_3 по листку непрацездатності АДЧ № 902767 з 11.12.2019 по 24.12.2019 (дата виплати - 04.02.2020) була виплачена за рахунок страхових коштів в розмірі 70% середньої заробітної плати замість 60%, що призвело до неправомірного використання страхових коштів на суму 850,64 грн.;
- допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_3 по листку непрацездатності АДЧ № 868770 з 24.01.2020 по 31.01.2020 (дата виплати - 06.03.2020) була виплачена за рахунок страхових коштів в розмірі 70% середньої заробітної плати замість 60%, що призвело до неправомірного використання страхових коштів на суму 181,47 грн.;
- допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_3 по листку непрацездатності АДЧ № 903275 з 03.02.2020 по 07.02.2020 (дата виплати - 06.03.2020) була виплачена за рахунок страхових коштів в розмірі 70% середньої заробітної плати замість 60%, що призвело до неправомірного використання страхових коштів на суму 304,65 грн.
Також, під час перевірки виявлені порушення пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266, із змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 439 та частини першої статті 33  Закону № 1105, які призвели до неправомірного використання страхових коштів на загальну суму 4246,20грн.
Не погоджуючись з результатами проведеної перевірки, в частині порушення вимог статті 24 Закону України від 23.09.1999 № 1105 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», щодо не вірного визначеного страхового стажу застрахованих осіб та розрахунку допомоги по тимчасовій втраті працездатності, позивач надіслав до Чернігівського відділення Фонду соціального страхування України в Чернігівській області заперечення від 12.02.2021 № 17, що були отримані відповідачем 16.02.2021 та зареєстровані за № 19/125/15-1873-2021 (а.с.22-25).
Листом Чернігівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області від 25.02.2021 за № 06-07/548 про результати розгляду заперечень, в якому висловлено свою правову позицію в частині виявлених порушень та відхилено заперечення Чернігівського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
03.03.2021 року Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області прийнято рішення № 57 про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів Фонду, яким визначено неправомірно витрачені суми страхових коштів соціального страхування в розмірі 4246,20 грн. та застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 2123,10 грн., що складає 50% від суми неправомірно витрачених страхових коштів (далі по тексту - оскаржуване рішення).
Вважаючи оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача були відсутні підстави для виключення спірних періодів при здійсненні розрахунку допомоги по тимчасовій працездатності, відповідно, оскаржуване рішення від 03.03.2021 року № 57 про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкції за порушення порядку використання страхових коштів Фонду, в частині порушення вимог статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на загальну суму 5780,00 грн., винесене відповідачем необґрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються  Конституцією України та Законом України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - Закон № 1105-XIV)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Правовими положеннями п.9 ч. 1 ст. 1 Закон № 1105-XIV  визначено термін у такому значенні:
страховик - Фонд соціального страхування України (далі по тексту - Фонд).
Згідно з пунктом 7 частини 1  статті 9 Закону № 1105-XIV завданням Фонду та його робочих органів є здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду.
Фонд та його робочі органи відповідно до покладених на них завдань, у тому числі, здійснюють управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду в межах бюджету Фонду, затвердженого Кабінетом Міністрів України, управління майном; здійснюють контроль за використанням коштів Фонду, веденням і достовірністю обліку та звітності щодо їх надходження та використання, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи (частина друга статті 9 Закону № 1105-XIV).
Відповідно до положень статті 10 Закону № 1105-XIV Фонд має право, зокрема, перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду; отримувати необхідні пояснення (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки; накладати і стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог цього Закону; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених фактів порушення законодавства про соціальне страхування.
Фонд зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль за дотриманням порядку використання страхувальником страхових коштів; вживати заходів щодо раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду; контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням, передбачених цим Законом  та іншими нормативно-правовими актами з питань соціального страхування; стягувати надміру виплачені кошти з юридичних і фізичних осіб у встановленому законом  порядку.
Отже, наведеними нормами підтверджується наявність у відповідача повноважень на винесення рішення, яке стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Згідно із  статтею 11 Закону № 1105-XIV джерелами формування коштів Фонду є: 
1) страхові внески страхувальників та застрахованих осіб; 
2) суми фінансових санкцій, застосованих відповідно до цього Закону, інших законів до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців за порушення встановленого порядку сплати страхових внесків та використання коштів Фонду, штрафів за недотримання законодавства про соціальне страхування, а також суми адміністративних штрафів, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за такі порушення; 
3) суми не прийнятих до зарахування витрат страхувальника за соціальним страхуванням; 
4) доходи від розміщення тимчасово вільних коштів, у тому числі резерву коштів Фонду; 
5) капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; 
6) доходи від реалізації майна, придбаного за рахунок коштів Фонду; 
7) добровільні внески та інші надходження відповідно до закону.
Кошти Фонду використовуються на: 
1) виплату матеріального забезпечення, страхових виплат та надання соціальних послуг, фінансування заходів з профілактики страхових випадків, передбачених цим Законом; 
2) фінансування витрат на утримання та забезпечення діяльності Фонду, його робочих органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, розвиток та функціонування інформаційно-аналітичних систем Фонду; 
3) формування резерву коштів Фонду.
Частиною третьою  статті 15 Закону № 1105-XIV  встановлено, що достовірність зазначених у документах даних перевіряється Фондом. У разі подання недостовірних відомостей, використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду.
Відповідно до частини 5 статті 15 Закону № 1105-XIV  роботодавець несе відповідальність за: 
1) порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення; 
2) несвоєчасне подання або неподання відомостей, встановлених цим Законом; 
3) подання недостовірних відомостей про використання коштів Фонду; 
4) шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обов`язків, визначених цим Законом.
При цьому, у відповідності до частини 6 статті 15 Закону № 1105-XIV  у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.
За несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів на страхувальників та інших отримувачів коштів Фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів. Одночасно на суми несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів і штрафних санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.
Отже, саме роботодавець несе відповідальність, зокрема, за порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 23 Закону № 1105-XIV  допомога по тимчасовій непрацездатності не надається у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням.
Відповідно до частини 3 статті 30 Закону № 1105-XIV  рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.
Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.
Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, яке затверджується правлінням Фонду.
Підставою для призначення комісією із соціального страхування допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах, згідно з вимогами частини першої статті 31 Закону № 1105-XIV, є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.
У відповідності до пункту 1 частини другої статті 15 Закону № 1105-XIV роботодавець зобов`язаний, зокрема, надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.
Статтею 21 Закону № 1105-XIV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.
Період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності), включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.
Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Страховий стаж обчислюється в місяцях.
До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності  Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», а також періоди, починаючи з 1 січня 2016 року, протягом яких особа не підлягала страхуванню за цим  Законом, але нею або роботодавцем за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Постановою правління Пенсійного фонду України № 10-1 від 18.06.2014 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення № 10-1), яке відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.
Пунктом 5 розділу І Положення № 10-1 передбачено, що Реєстр застрахованих осіб забезпечує: облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Положення № 10-1 джерела формування реєстру застрахованих осіб визначені статтею 18 Закону.
Згідно статті 18 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  джерелами формування Державного реєстру є відомості, що надходять до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та Пенсійного фонду від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; платників єдиного внеску; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад; податкових органів та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску; інших джерел, передбачених законодавством.
В силу вимог пункту 4 розділу І Положення № 10-1 реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.
Як вбачається з приписів пункту 9 розділу V Положення № 10-1, страхувальникам надається інформація із Реєстру застрахованих осіб про застрахованих осіб, які перебувають у трудових відносинах з цими страхувальниками, за період перебування особи у трудових відносинах із страхувальником, а також відомості про страховий стаж цих застрахованих осіб, необхідні для призначення соціальних виплат.
Відповідно до пункту 5 розділу V Положення № 10-1 інформація з Реєстру застрахованих осіб формується та надається за такими формами, зокрема, індивідуальні відомості про застраховану особу (додаток 4 - форма ОК-5, додаток 5 - форма ОК-7); дані про трудовий та страховий стаж (додаток 9).
Частиною 1 статті 22 Закону № 1105-XIVвизначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: 
1) тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві; 
2) необхідності догляду за хворою дитиною; 
3) необхідності догляду за хворим членом сім`ї; 
4) догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною з інвалідністю віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною; 
5) карантину, накладеного органами санітарно-епідеміологічної служби; 5-1) на період перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій; 
6) тимчасового переведення застрахованої особи відповідно до медичного висновку на легшу, нижчеоплачувану роботу;  
7) протезування з поміщенням у стаціонар протезно-ортопедичного підприємства;  
8) перебування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1105-XIVдопомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 
1) 50 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років; 
2) 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до п`яти років; 
3) 70 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п`яти до восьми років; 
4) 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років.
Починаючи з 01.01.2011 по теперішній час тривалість страхового стажу встановлюється на підставі даних персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, надані застрахованій особі Пенсійним фондом України у вигляді довідки за періоди перебування в трудових відносинах із роботодавцем; до 31.12.2010 року - на підставі даних, зазначених в трудовій книжці, про періоди перебування застрахованої особи в трудових відносинах із роботодавцем.
У свою чергу, ОСОБА_1 з червня 2012 року по квітень 2015 рік, ОСОБА_3 з червня 2012 року по квітень 2015 рік,  ОСОБА_5 з червня 2010 року по лютий 2013 рік, перебували у відпустках для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та цей період було зараховано до страхового стажу за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, страхового стажу із соціального страхування та розраховано допомогу по тимчасовій втраті працездатності.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що для  правильного вирішення даного спору ключове значення має питання застосування частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у аспекті того, чи зараховується до страхового стажу за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням період перебування особи у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-ІІІ від 18.01.2001 (далі - Закон № 2240, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України), на користь яких здійснюється загальнообов`язкове державнесоціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.
Частинами 1-2 статті 7 Закону № 2240 передбачено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.
Страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а до впровадження такої системи - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Законом України «Про внесення зміни до статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» щодо зарахування до страхового стажу періоду відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» № 691-VII від 19.11.2013 були внесені зміни до абзацу другого частини першої статті 7 зазначеного вище Закону та викладено в такій редакції: період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності), включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.
Разом з тим, відповідно до пункту 13 частини першої статті 4 Закону № 2464 (в редакції  Закону станом на 01.01.2011 року) платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Враховуючи приписи пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464 суд вважає, що страхувальником та платником єдиного внеску за осіб, які відповідно до  закону  отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу або компенсацію відповідно до законодавства, - для осіб, зазначених у пунктах  9-14 цієї частини.
Крім того, частиною другою статті 1 Закону № 1105-XIVвстановлено, що терміни «застрахована особа», «страхувальники» та «роботодавці» вживаються у цьому  Законі у значеннях, наведених у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону № 2464  визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Відповідно до абзацу 2 частини першої, частини другої статті 21 Закону  № 1105-XIVперіод відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності), включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.
Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Пунктом 13 частини 1  статті 4 Закону № 2464 (в редакції Закону станом на 01.01.2015) визначалось, що платниками єдиного внеску є особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини.
Отже, у Чернігівського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України були відсутні підстави для виключення спірних періодів при здійсненні розрахунку допомоги по тимчасовій працездатності.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що оскаржуване рішення відповідача від 03.03.2021 року № 57 про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкції за порушення порядку використання страхових коштів Фонду, в частині порушення вимог статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на загальну суму 5780,00 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини  рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1  ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                              Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 03.02.2022 року