ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 лютого 2022 року 	м. Дніпро	справа № 193/1095/21(2-а/193/14/21)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року  (головуючий суддя Томинець О.В.) 
у справі №193/1095/21(2-а/193/14/21) 
за позовом  ОСОБА_1 
до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції 
про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову серії БАА №146533 від 08.09.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Позові вимоги обґрунтовані неправомірністю притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення, зокрема з огляду на те, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.18 (рух ліворуч) та здійснив рух прямо на перехресті. Більш того, позивач вважає, що спірна постанова є незаконною та підлягає скасуванню, адже всупереч вимогам ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» йому не було проінформовано підстави зупинки його транспортного засобу.
Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року у справі №193/1095/21(2-а/193/14/21) позов залишено без задоволення.
Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваної постанови з огляду на те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт порушення позивачем п.8.5.1 ПДР України, а саме: не виконання вимог дорожньої розмітки 1.18 (додаток 2), за що відповідальність передбачена ч.1ст.122 КУпАП та у зв`язку з чим на позивача було накладено уповноваженою особою адміністративне стягнення, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не проаналізував належним чином та не дослідив достеменно наявність скоєного позивачем правопорушення, у тому числі не прийняв до уваги те, що надані відповідачем відеозаписи жодним чином не фіксують порушення позивачем правил дорожнього руху. Більш того, позивач вказує про те, що надані відповідачем відеозаписи фіксують лише як два автомобілі, один з яких схожий на належний позивачу автомобіль марки Mazda, рухаються прямо на смузі для руху позначеній дорожньою розміткою 1.18 ПДР України, згідно якої рух дозволено лише ліворуч, однак із вказаних відеозаписів не є можливим встановити державний номерний знак автомобіля та водія.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до  ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України  в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1  ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, посадовою особою Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 146533 від 08 вересня 2021, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на підставі ч.1 ст.122 КУпАП.
Відповідно до постанови серії БАА № 146533 від 08.09.2021 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MAZDA 3» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись 57-м кілометром автодороги М-14 «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ», порушив вимогу дорожньої розмітки 1.18 ПДР України (додаток 2 ПДР України), зі смуги, що зобов`язує водія рухатися ліворуч, здійснив рух прямо та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП ( а.с.10).
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно п. 8.5.1 ПДР України, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Згідно розділу 34.1 ПДР України, розмітка « 1.18» показує дозволені на перехресті напрямки руху по смугах. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаками 5.16 та 5.18.
Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Виходячи з наведених правових норм, на інспектора патрульної поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення, зокрема, за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.
Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА №146533 від 08.09.2021 року посадовою особою відповідача здійснювалась відеофіксація подій 08.09.2021 року, про що зазначено в п. 7 постанови, а саме: «відео в наявності DM 4011».
Відповідачем на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, надано до суду першої інстанції три файли з відеозаписами: «D02_20210908112139», «D03_20210908112139» та « 20210908215451000118» (а.с. 37, 52).
Дослідивши вказані відеозаписи суд апеляційної інстанції зазначає про те, що з відеозаписів «D02_20210908112139» та «D03_20210908112139», вбачається, що транспортний засіб, за зовнішніми ознаками схожий на транспортний засіб позивача, рухався по автомобільній дорозі, що має дві смуги руху в одному напрямку, крайня ліва смуга руху має дорожню розмітку, що зобов`язує рух лише ліворуч, проте згаданий автомобіль рухався прямо, чим порушив вимогу дорожньої розмітки 1.18 ПДР України, однак ідентифікувати марку автомобіля та державний реєстраційний номерний знак з вказаних відеозаписів не виявилося можливим.
Крім того, відеозаписом « 20210908215451000118» зафіксовано лише розмову позивача з інспектором патрульної поліції та процес складання оскаржуваної постанови, при цьому на початку та на протязі вказаного відеозапису автомобіль позивача вже припаркований на узбіччі.
Вказані обставини свідчать про те, що самі по собі відеозаписи «D02_20210908112139», «D03_20210908112139» та « 20210908215451000118» не є належними та достатніми доказами вчинення позивачем інкримінованого правопорушення, з огляду на те, що останні не відображають ідентифікаційних ознак автомобіля рух якого зафіксовано (марку та державний реєстраційний номерний знак) та не фіксують факт порушення ПДР України безпосередньо позивачем.
Інших доказів на підтвердження вчинення позивачем інкримінованого правопорушення відповідачем надано не було.
Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції бере до уваги і висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 де останній вказав про те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.
Враховуючи встановлені обставини справи, беручи до уваги підстави заявленого позову, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
Суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.
Також, приймаючи до уваги визначений позивачем предмет спору, обсяг задоволених позовних вимог, апеляційний суд вважає, що підлягають компенсації судові витрати, понесені позивачем, у вигляді судового збору.
Судом встановлено, що позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 454 грн. відповідно до квитанції №8 від 05.10.2021 року (а.с.16), за подання апеляційної скарги у розмірі 681 грн. відповідно до квитанції №0005-2327-1803-6480 від 30.12.2021 року (а.с. 80).
Отже, загальний розмір документально підтверджених витрат позивача зі сплати судового збору, що належить до відшкодування, становить 1135 грн.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує те, що систему Національної поліції складають центральний орган управління Національною поліцією та територіальні органи Національної поліції. До складу апарату центрального органу управління Національної поліції входять організаційно поєднані між собою структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника Національної поліції, а також виконання покладених на Національну поліцію завдань.
Такими підрозділами є: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, КОРД, поліція особливого призначення, поліція превенції (з 2018 року), поліція тактико-оперативного реагування, академія патрульної поліції.
Патрульна поліція є підрозділом Національної поліції, який цілодобово патрулює міста України, забезпечує громадський порядок та безпеку, першим реагує на повідомлення про правопорушення і надзвичайні події, надає поліцейські послуги, первинну медичну та невідкладну допомогу громадянам, забезпечує безпеку дорожнього руху, розглядає справи про адміністративні правопорушення і застосовує засоби адміністративного впливу до правопорушників, організовує заходи безпеки на місці ДТП, оформлення необхідних документів.
Департамент патрульної поліції міжрегіональний територіальний орган Національної поліції України, який складається зі структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і його територіальних (відокремлених) підрозділів.
Відповідач у даній справі є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції.
Отже, Департамент патрульної поліції (що знаходиться за адресою вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ЄДРПОУ 40108646) - є юридичною особою з якої слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем у даній справі.
З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем у справі виступає територіальний підрозділ Департаменту патрульної поліції, сплачений позивачем судовий збір у цій справі підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції. 
Керуючись ст.ст.  311,  315,  317,  321,  322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року у справі №193/1095/21(2-а/193/14/21) скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позову.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №146533 від 08.09.2021 скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень 00 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, оскарженню не підлягає (ст..272, ч.5 ст.328 КАС України).
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко