Справа № 163/1123/21 	Головуючий у 1 інстанції: Шеремета С. А. 	
Провадження № 22-ц/802/67/22  Категорія: 37 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
19 січня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Климович Тетяною Дмитрівною, на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 13 жовтня 2021 року,     
   
В С Т А Н О В И В:

В травні 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позов мотивує тим, що 26 березня 2017 року в місті Любомль відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Citroen», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на дату дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, потерпіла сторона звернулась до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди. МТСБУ визначило розмір заподіяної шкоди та здійснило регламентну виплату потерпілій особі. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди склав 153 600,00 гривень, які відповідач згідно вимог чинного законодавства зобов`язаний відшкодувати МТСБУ в порядку регресу, оскільки його цивільно-правова відповідальність застрахована не була. Просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача в порядку регресу 153 600,00 гривень витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, та 2 270,00 гривень сплаченого за подання позову судового збору.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 13 жовтня 2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з  ОСОБА_1  в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 153 600 (сто п`ятдесят три тисячі шістсот) гривень витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 34 (тридцять чотири) гривні судового збору.
Відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Климович Т.Д. подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду першої інстанції. Вважає, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що Постановою слідчого управління ГУНП у Волинській області НП України від 30.06.2017 кримінальне провадження у справі № 12017030000000097 від 27.03.2017 відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях останнього складу кримінального правопорушеня. Розслідуванням кримінальної справи встановлено, що ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_2 , який у темну пору доби на неосвітленій ділянці дороги, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, як учасник дорожнього руху, не виділив себе на дорозі для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, переходив проїзну частину дороги в недозволенному місці, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху. При цьому саме потерпілий порушив Правила дорожнього руху України і з його вини тарапилась ДТП. Обов`язок відшкодувати шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому вина у завданні шкоди є обов`язковою умовою для покладення на особу відповідальності за майнову шкоду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Судові витрати, які він поніс у зв`язку з зверненням до апеляційного суду становлять 3405,00 грн.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що враховуючи висновок Верховного Суду в постанові від 21.04.2021 в справі № 450/4163/18, особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, несе відповідальність за завдану шкоду таким джерело, незалежно від наявності її вини. Чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільненя від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на що посилається відповідач. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судом встановлено, що 26 березня 2017 року близько 22:10 години мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля «Citroen», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , рухаючись в м.Любомль по вулиці Брестській в напрямку смт Шацьк, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який від отриманих травм помер на місці пригоди.
По факту ДТП 27 березня 2017 року у Єдиний реєстр досудових розслідувань були внесені відомості за № 12017030000000097 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Постановою слідчого СУ ГУНП у Волинській області від 30 червня 2017 року кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.
З цієї ж постанови слідчого слідує, що згідно висновку інженерно-технічної експертизи дослідження механізму та обставин ДТП № 167 від 30.06.2017 року водій автомобіля «Citroen», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_2 з моменту виникнення небезпеки для руху шляхом застосування негайного гальмування з моменту можливого виявлення пішохода при дотриманні вимог ПДР. В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, є грубе порушення пішоходом ОСОБА_2 вимог п.п. 4.1, 4.4., 4.14 Правил дорожнього руху. При судово-токсилогічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,62%. 
Витягом з електронної бази застрахованих транспортних засобів підтверджено відсутність на автомобіль «Citroen», номерний знак НОМЕР_1 , поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування», діючи на підставі довіреності від 03 травня 2017 року, звернулось до МТСБУ в інтересах дружини загиблого у ДТП ОСОБА_2 – ОСОБА_3 та неповнолітніх на дату ДТП дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про виплату страхового відшкодування. 
Для виплати страхового відшкодування представником потерпілих надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , копію паспорта дружини серії НОМЕР_3 , копії свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , копії РНОКПП дружини та дітей, довідку про склад сім`ї від 03 травня 2017 року, копію товарного чека від 02 травня 2017 року на надані ритуальні послуги в загальній сумі 10 012,00 гривень, копію товарного чека від 06 березня 2018 року на пам`ятник з граніту вартістю 41 000,00 гривень, копії свідоцтв про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, що виписували ці чеки. 
На підставі проведених розрахунків МТСБУ наказом від 10 січня 2018 року № 242 визначило до відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих 67 612,00 гривень, наказом від 19 березня 2018 року №2589 – 57 600,00 гривень, наказом від 17 жовтня 2018 року № 9609 – 28 388,00 гривень. 
Загальна сума відшкодування шкоди становить 153 600,00 гривень, з яких: 115 200,00 – розмір шкоди на утримання обох дітей, 38 400,00 гривень – витрати на поховання. 
Виплату цих сум відшкодування МТСБУ здійснило на користь дружини загиблого ОСОБА_3 згідно платіжних доручень № 318277 від 12 січня 2018 року, № 902846 від 20 березня 2018 року, № 993971 від 18 жовтня 2018 року.
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на дату дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була.
Відповідно до п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на дату ДТП у цій справі – 26 березня 2017 року) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
За змістом абз. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У пункті 9.3. ст. 9 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.
Порядок і умови відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, визначений у статті 27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Так, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1 ст. 27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). 
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, – МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2 ст. 27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У частині 1 статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині – до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту – до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
У пункті 27.4 статті 27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також визначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати на місяць станом на 26 березня 2017 року становив 3200 гривень.
Отже, максимальний розмір передбаченого п. 27.4 ст. 27 Закону № «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування становить 38 400,00 гривень.
На підставі наведених норм Закону суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що розмір виплаченого МТСБУ страхового відшкодування в загальній сумі 153 600,00 гривень відповідає вимогам п. 27.2, п. 27.4 ст. 27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1200 ЦК України.
Згідно із п.п. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом
       Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
       Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.
       Та обставина, що відносно водія закрито кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, не звільняє від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки.
       Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відповідачем не доведено тих обставин, що потерпілий, який помер внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП із її смертельним наслідком. У цій справі неможливо визнати, що потерпілий, який помер внаслідок наїзду на нього транспортного засобу, навіть за наявності його вини у порушенні Правил дорожнього руху, мав умисел на заподіяння шкоди. Відповідач не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили.
       При цьому, згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, – також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі.
       Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК України).
       Подібної позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 21.04.2021 в справі № 450/4163/18.
       За ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України).
       Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин. У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № 392, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641 карантин продовжувався, відповідно, до 24 квітня, до 11 травня, до 22 червня, до 31 липня, до 31 серпня 2020 року на усій території України.
       Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
       Позивач здійснив страхові виплати потерпілим 12 січня 2018 року, 20 березня 2018 року, 18 жовтня 2018 року і відповідно позовна давність у три роки закінчується по кожній виплаті окремо 12 січня 2021 року, 20 березня 2021 року та 18 жовтня 2021 року. Оскільки законом на цей час уже був продовжений строк, визначений ст. 257 ЦК України, на час дії карантину, то пред`явлений позов 15 травня 2021 року під час карантину є таким, що пред`явлений у межах позовної давності. Підстав для відмови в позові у зв`язку з спливом позовної давності немає.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Суд у складі колегії суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

 
П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Климович Тетяною Дмитрівною, залишити без задоволення.
Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 13 жовтня 2021 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

 
Судді