ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

24 лютого 2022 рокуи                                                                м. Чернівці
справа № 727/8910/21
провадження №22-ц/822/190/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Петранюк Ю.Т. 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Чебан В.М.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.
Позовна заява обґрунтована тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 квітня 2012 року. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Зазначала, що після розірвання шлюбу відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання доньки, однак після досягнення нею повноліття, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.
Вказувала, що донька ОСОБА_4 з 01 вересня 2018 року є студенткою денної форми навчання шкільного відділення Педагогічного фахового коледжу Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича, вартість навчання становить: за перший курс 16900 грн, за другий курс 17880 грн, за третій-четвертий курси 18 163 грн, що підтверджується договором та додатковою угодою. 
Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 грудня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1100 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 15 вересня 2021 року і до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вона буде продовжувати навчання. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 гривень.
Стягнуто з   ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень.
Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач зобов`язаний утримувати свою повнолітню доньку, оскільки остання продовжує навчання на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має можливості працювати та потребує матеріальної допомоги.
При цьому, суд першої інстанції врахував матеріальний стан позивачки та відповідача, наявність на утриманні у відповідача двох малолітніх дітей. 

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дане рішення  ОСОБА_1  та ОСОБА_5  подали апеляційні скарги.
ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Посилається на те, що він працює водієм у ФОП ОСОБА_6 та отримує заробітну плату в сумі 6200 грн, це єдиний його дохід, який покриває мінімальне утримання його двох малолітніх дітей від іншого шлюбу та непрацюючої дружини, яка знаходиться в декретній відпустці.
ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 грудня 2021 року змінити та стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 3000 грн.
Зазначає, що суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів у розмірі 1100 грн, надав перевагу посиланню відповідача на його матеріальне становище, при цьому залишив поза увагою інтереси його дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення.
Суд першої інстанції не врахував, що відповідач є працездатною особою, має у власності квартиру та те, що його молодша донька від другого шлюбу відвідує приватний навчальний заклад «Гімназія Глорія».
Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Позиція апеляційного суду 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, застосовані норми права та встановлені обставини
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства, повинно бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із отриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.
Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками   ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
02 квітня 2012 року розірвано шлюб, укладений між сторонами.
Згідно з довідкою № 314 від 06 вересня 2021 року ОСОБА_4 є студенткою четвертого курсу денної форми навчання шкільного відділення Педагогічного фахового коледжу Чернівецького національного університету ім..Ю.Федьковича. Термін навчання з 01 вересня 2018 року до 30 червня 2022 року.
За договором № 56 від 09 серпня 2018 року вартість навчання становить: за перший курс 16900 грн, за другий курс 17880 грн, за третій-четвертий курси 18 163 грн
Відповідно до довідки про доходи, заробітна плата ОСОБА_2 становить 6200 грн. в місяць.
Відповідач на даний час перебуває в іншому шлюбі та на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.61-63). 
Дружина відповідача перебуває в декретній відпустці та отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн щомісячно.
Згідно із частиною першою статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема  обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).
Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, яку її батько має можливість надавати.
Однак, суд першої інстанції не врахував, що позивач не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, зокрема позивачем не доведено наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.
Як вбачається з матеріалів справи, на утримання відповідача перебувають двоє малолітніх дітей, розмір його заробітної плати становить 6200 грн на місяць, його дружина перебуває в декретній відпустці та отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн щомісячно.
Матеріали справи також не містять жодних належних та допустимих доказів про ступінь участі матері ОСОБА_1 в утриманні своєї доньки, на яку СК України також покладається такий обов`язок.
Узагальнюючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність позивачем обставин щодо наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до п. 1 ст.  376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 грудня 2021 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. 

Головуючий                                                Н.К. Височанська
Судді:                                                 І.Н. Лисак 
І.М. Литвинюк