Номер провадження: 22-ц/813/8427/21 
Номер справи місцевого суду: 495/4371/20
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 19

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2021 року                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Кузьмук А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2020 року ОСОБА_4 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними. Обґрунтовуючи позов, вказувала, що правочини були вчинені нею під впливом помилки, що є підставою для визнання їх недійсними в судовому порядку з огляду на те, що зазначені об`єкти нерухомого майна, які перейшли у власність відповідачу, ОСОБА_4 мала намір відчужити у повному обсязі, а не їх частку. Обов`язковою умовою, яка попередньо обговорювалась сторонами, мало б бути вчинення правочину, за яким ОСОБА_3 мав би набути у власність всю земельну ділянку та весь комплекс будівель, а не частку на них. ОСОБА_4 вказує також що помилилась про природу оспорюваних нею правочинів внаслідок цього, адже за її внутрішньою волею дані правочини насправді мали відбутись щодо відчуження зазначених об`єктів нерухомого майна в цілому, а не їх часток (а.с.1-6)
26 квітня 2021 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними задоволено. Визнано недійсним Договір купівлі-продажу від 27 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С. та зареєстрований в Реєстрі за № 1065, предметом якого є: 1/3 частки земельної ділянки площею 0,3127 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, категорія земельної ділянки – землі житлової та громадської забудови. Визнано недійсним Договір купівлі-продажу від 27 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С. та зареєстрований в Реєстрі за № 1064, предметом якого є: 1/3 частки комплексу будівель «Есперанса» площею 644,6 кв.м.(а.с.184-191)
19 травня 2021 року ОСОБА_1 направила засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2021 року. Апелянт наголошує на тому, що обидва договори містять посилання на те, що ОСОБА_4 отримала гроші за продаж саме часток спірного нерухомого майна до підписання оспорюваних правочинів, а своїм підписом ОСОБА_4 підтвердила факт повного розрахунку за продаж часток нерухомого майна. Апелянт також звертає увагу та те, що договори містять посилання на звіт експертної грошової оцінки вартості часток як земельної ділянки так і будівель і споруд. Як зазначає апелянт саме ОСОБА_4 була ініціатором та замовником оцінки спірного нерухомого майна. На думку апелянта, ОСОБА_4 виступаючи замовником оцінки спірного майна не могла не знати та не розуміти наслідків оцінки саме частки спірного нерухомого майна. Апелянт вважає, що у разі якщо сторона спірного правочину до та на момент вчинення цього правочину була обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм ст.229 ЦК України. Крім того, на думку апелянта, роз`яснення ОСОБА_4 нотаріусом умов та предмету спірних договорів та відсутність зауважень ОСОБА_4 щодо умов договору на момент їх укладання виключають наявність обставин помилки щодо вірного визначення обсягу відчужуваного майна. Тому, апелянт просить суд скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.
09.08.2021 ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу. Позивач зазначила, що оскаржувані правочини – договори купівлі-продажу земельної ділянки та комплексу будівель були вчинені під впливом помилки, що й послугувало підставою для визнання їх недійсними в судовому порядку. Зокрема, позивач посилається на те, що вона помилилась щодо природи оспорюваних правочинів, адже за її внутрішньою волею правочини насправді мали укладатися щодо відчуження спірних об`єктів нерухомого майна в цілому, а не їх часток. З огляду на це позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін (т. 2, а.с. 1-12).
09.08.2021 ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу. Відповідач вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права та у відповідності до норм процесуального права, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинами справи, а суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував всі обставини справи. В цілому в своєму відзиві відповідач підтримує позицію позивача по справі щодо вчинення правочинів під впливом помилки, а саме щодо того, що позивач мала намір відчужити нерухоме майно в цілому, а не його частку. Крім іншого, відповідач зазначає, що третя особа ОСОБА_1 , яка подала апеляційну скаргу, будь-які заперечення, пояснення та міркування щодо заявлених позовних вимог із відповідними обґрунтуваннями в заявах по суті справи не виклала відповідні аргументи, нею вказані заяви по суті справи до суду першої інстанції не подавались, а тому, на думку відповідача, подальші її доводи про безпідставність позовних вимог не заслуговують на увагу. Так, відповідач просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції – без змін (т. 2, а.с. 13-24).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
В судовому засіданні 02.12.2021 представник апелянта-третьої особи – Кулагін Є.С. просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Інші учасники провадження в судове засідання не з`явилися. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. 15.11.2021 від ОСОБА_4 надійшло клопотання, яким вона просить слухати справу за її відсутності (т. 2, а.с. 28-30).
02.12.2021 від представника відповідача – Васильєва П.О. через систему Електронний суд надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки сторона має бажання особисто приймати участь в справі, надати суду апеляційної інстанції особисті пояснення щодо апеляційної скарги. При цьому представник відповідача повідомив, що відповідач захворів, а тому не може прибути в судове засідання, а адвокат не має можливості прибути в судове засідання в зв`язку з участю в іншому судовому процесі, в якому планується допит свідків.
Апеляційний суд відхилив клопотання представника відповідача з огляду на те, що відповідно до п. 1,3 ч. 1.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі – Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) Не може бути визнано само по собі поважною причиною і не має наслідком безумовне відкладення розгляду справи або оголошення перерви у розгляді справи: 
- присутність учасника справи на іншому слуханні в іншій справі, що проводиться у цьому самому або іншому суді, в тому числі суді вищої інстанції, яке було призначено або заплановано після призначення слухання у цій справі; 
- стан здоров`я, не підтверджений відповідними медичними довідками (лікарняним) та/або з датою, що безпосередньо передує даті проведення призначеного слухання крім випадків, коли з наданого медичного документу прямо вбачається протипоказання проти участі в судовому засіданні та/або коли медичне втручання призначене на час судового засідання; так само подання клопотання про відкладення слухання справи за станом здоров`я без обґрунтування щодо неможливості прибуття в судове засідання з причин хвороби та неможливості проведення судового засідання за відсутності учасника та/або його представника.
Сторона, яка наполягає на відкладенні справи за обставинами, зазначеними в цьому розділі, доводить виключність та непоборність для неї вказаних обставин та надає докази вжиття всіх розумних заходів для запобігання відкладення збільшення строку розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи клопотання про відкладення розгляду справи представник відповідача направив до суду 01.12.2021 р. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що провадження в справі було відкрито 04.06.2021 та ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.06.2021 справа була призначена до розгляду на 02.12.2021. Тобто, сторона відповідача мала достатньо часу та завчасно повідомити суд про неможливість прибуття до суду представника відповідача в зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі. Копія повістки, яку надав представник позивача на підтвердження участі в іншому судовому засіданні датована 21.10.2021 р., тобто представник відповідача про розгляд іншої справи був повідомлений пізніше. Апеляційний суд зауважує, що в своєму клопотанні про відкладення розгляду справи представник відповідача не навів конкретних та переконливих аргументів, які б підтверджували необхідність особистої участі сторони відповідача в судовому засіданні. Учасники провадження були в повному обсязі забезпеченні процесуальними правами, встановленими законом та мали достатньо часу на подання до суду додаткових пояснень, клопотань, заперечень тощо, в яких викласти свою позицію щодо обставин справи. Сторона відповідача подала відзив на апеляційну скаргу, що підлягає врахуванню при перегляді оскаржуваного рішення. Зважаючи на вказане в сукупності, оскільки явка сторони відповідача в судове засідання не була визнана апеляційним судом обов`язковою, апеляційний суд відхиляє клопотання представника відповідача та здійснює розгляд справи за його відсутності. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з врахуванням предмету та підстав заявленого позову в суді першої інстанції. 
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, позивачка не мала вільного і свідомого волевиявлення під час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу на відчуження 1/3 частки комплексу будівель «Есперанса» та 1/3 частки земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110300000:02:028:0215, оскільки вважала, що насправді за їх домовленістю з відповідачем мало відбутися відчуження зазначених об`єктів нерухомого майна в цілому, а не їх часток. Так, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними обґрунтовані належним чином та доведені в судовому порядку, а також врахував, що відповідач позов визнав у повному обсязі, про що надав відповідну заяву про визнання позову. Щодо думки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , стосовно позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що є незгода з позовними вимогами ОСОБА_4 , однак конкретної думки немає, оскільки ОСОБА_1 надала три клопотання, які суперечать одне одному, а саме: клопотання про зупинення провадження у справі, клопотання про залишення позову ОСОБА_4 без розгляду, та також клопотання про застосування строків позовної давності. Клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про залишення позову без розгляду були розглянуті окремими ухвалами, а клопотання про застосування строків позовної давності, суд вирішив розглянути в рішенні, так як застосування строків позовної давності призводить до відмови у позові. 
Так, за результатами розгляду клопотання суд першої інстанції виходив з того, що частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, суд зазначив, що законодавством передбачено, що право звернення із заявою про застосування строків позовної давності має виключно сторона у спорі, а не будь-який учасник справи, а ОСОБА_1 є третьою особою у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, тобто учасником справи, а не стороною у спорі, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вона не має права звертатися з вказаним клопотанням, а тому суд не прийняв до уваги, доводи, викладені у ньому третьою особою.
Так, за результатами розгляду справи суд вирішив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Фактичні обставини справи
ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 0,3127 га , для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110300000:02:028:0215; а також комплекс будівель « ІНФОРМАЦІЯ_1 » площею 644,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 923494751103, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 липня 2020 року № 217309658, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 липня 2020 року № 217311372, Договором купівлі-продажу від 27 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Щукіною Л.С. та зареєстрованого в Реєстрі за № 1065 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 грудня 2016 року № 77095682; Договором купівлі-продажу від 27 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Щукіною Л.С. та зареєстрованого в Реєстрі за № 1064 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 грудня 2016 року № 77089691.
27 грудня 2016 року між  ОСОБА_4 та  ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С. та зареєстрований в Реєстрі за № 1065, відповідно до якого:  ОСОБА_4 продала та передала у приватну власність, а ОСОБА_3  купив та прийняв у приватну власність 1/3 частки земельної ділянки, без визначення меж в натурі, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:028:0215. Даний правочин вчинено за 380 000 гривень 00 копійок (т. 1, а.с. 13-14).
Відповідно до п. 14 вказаного договору покупець ОСОБА_3 свідчить, що частка земельної ділянки, яка є предметом цього договору, набувається ним та його дружиною, ОСОБА_1 у спільну сумісну власність подружжя під час перебування в зареєстрованому шлюбу. Заява про згоду ОСОБА_1 на купівлю частки земельної ділянки, додана до договору, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області, 27 грудня 2016 року за реєстровим № 1063.
27 грудня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С. та зареєстрованого в Реєстрі за № 1064, відповідно до якого: ОСОБА_4 продала та передала у приватну власність, а ОСОБА_3 купив та прийняв у приватну власність 1/3 частки комплексу будівель « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 15-16).
Відповідно до п. 15 вказаного договору покупець ОСОБА_3 свідчить, що частка комплексу будівель «Есперанса», яка є предметом цього договору, набувається ним та його дружиною, ОСОБА_1 у спільну сумісну власність подружжя під час перебування в зареєстрованому шлюбу. Заява про згоду ОСОБА_1 на купівлю частки комплексу будівель «Есперанса», додана до договору, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області, 27 грудня 2016 року за реєстровим № 1062.

Оцінка апеляційного суду
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
За положеннями ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. А відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин (постанова ВП ВС від 08.06.2021 року, справа № 662/397/15-ц).
Апеляційний суд зауважує, що готуючи справу до розгляду, суд першої інстанції повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз`яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду (п. 2 постанова пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження в справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року). Вказані дії суддя вчиняє в порядку ст. 197 ЦПК України. 
Вказані дії суддя вчиняє в порядку ст. 197 ЦПК України. Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Постанова Пленуму Верховного Суду від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», а саме п. 8 містить роз`яснення щодо можливості залучення до участі у справі співвідповідача, а саме можливості даного залучення лише за клопотанням позивача, проте якщо позивач із зазначеним клопотанням до суду не звертається, суд повинен відмовляти у задоволенні позовних вимог, що стосуються не залучених осіб. Апеляційний суд позбавлений права змінювати процесуальний статус учасників, а також притягувати осіб, які не приймали участь в розгляді справи в суді першої інстанції.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що на теперішній час Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області розглядається цивільна справа № 495/4094/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Предметом розгляду вказаної справи, серед іншого, виступають вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, а саме ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1/6 частину земельної ділянки та комплексу будівель « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, спірні договори купівлі-продажу частки земельної ділянки та комплексу будівель бази відпочинку укладалися ОСОБА_3 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_1 , за її згодою, про що безпосередньо зазначено в договорах, вказані договори укладалися в інтересах подружжя та майно за договорами належить до спільної сумісної власності подружжя. Вказані обставини були достеменно відомі суду першої інстанції в процесі розгляду справи, відповідні обставини мають значення для справи та докази, які їх підтверджуються входили до предмету дослідження судом першої інстанції та безпосередньо знаходяться в матеріалах справи. Рішення, ухвалене по суті позовних вимог прямо стосується прав та законних інтересів ОСОБА_1 . Разом з тим, незважаючи на вказані обставини, суд першої інстанції не вчинив відповідної процесуальної дії та не встановив дійсне коло учасників правовідносин, не залучив до участі в справі ОСОБА_1 як співвідповідача. Представник ОСОБА_1 подав клопотання про залучення до участі в справі, яке було задоволено судом першої інстанції та відповідна особа, незважаючи на обставини справи та її статус щодо предмету спору, була залучена в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
З огляду на вказане, оскільки до участі в справі не було залучено належного відповідача – ОСОБА_1 та суд вирішив питання про її права та законні інтереси, а апеляційний суд позбавлений права на залучення належного відповідача на даній стадії, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Одночасно, апеляційний суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з відповідним позовом до належних відповідачів.
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми процесуального права, апеляційний суд відповідно до ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове, яким відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2021 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними – залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Дата складення повного тексту рішення 24 грудня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                А.І. Дришлюк

02.12.2021 року                                                                 м. Одеса