ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2022 р.           Справа№ 910/2749/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Яковлєва М.Л. 
          Куксова В.В. 

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Виробничого структурного підрозділу "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 

на рішення    Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі    №910/2749/21 (суддя Котков О.В., повний текст рішення складено та підписано 22.04.2021)

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" 

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» (надалі - позивач) звернулось до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - відповідач) про стягнення штрафу в розмірі 49    986,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення з боку відповідача вимог ст. 116  Статуту Залізниць України  щодо своєчасної доставки вантажу, а саме, відповідачем було доставлено вантаж після встановленого терміну доставки, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у вигляді штрафу за несвоєчасно доставлений вантаж в розмірі 49 986,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 позов задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» грошові кошти: штраф - 45032,10 грн. та судовий збір - 2045,03 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та наявність підстав для стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, розмір якого за розрахунками суду складає 45    032,10 грн, взявши до уваги також контррозрахунок відповідача.
Водночас, суд дійшов висновку, що клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зменшення розміру штрафу до 5% від нарахованої суми задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.  76,  77,  78,  79,  91 Господарського процесуального кодексу України  на підтвердження невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення. 
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Виробниче структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»    звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі     №910/2749/21    та ухвалити нове рішення в частині зменшення суми стягнутого штрафу. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- судом першої інстанції при проведенні розрахунку суми штрафу у ряді накладних не враховано наявність відміток про збільшення терміну доставки вантажів згідно з контррозрахунком, наданого відповідачем;
- суд помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для зменшення суми нарахованого штрафу, оскільки недотримання строку доставки вантажу не завдало шкоди відповідачу і не вплинуло на його господарську діяльність.
18.05.2021 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Виробничого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська заліниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення     Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі     №910/2749/21.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М.Л.
На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/2749/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 24.05.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Виробничого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення     Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі     №910/2749/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/2749/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду.
31.05.2021 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.
Ухвалою    Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 апеляційну скаргу Виробничого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення    Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі    №910/2749/21 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.
Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 04.06.2021 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виробничого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення    Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі    №910/2749/21, розгляд якої ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення   та встановлено строки на їх подання. 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3332/21 від 05.08.2021, у зв`язку з перебуванням суддів Куксова В. В. та Яковлєва М.Л.    у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Сітайло Л.Г., Хрипун О. О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 апеляційну скаргу Виробничого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення    Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі    №910/2749/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/5024/21 від 12.10.2021, у зв`язку з перебуванням суддів Хрипуна О.О.    у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Сітайло Л.Г., Яковлєв М.Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2021 апеляційну скаргу Виробничого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення    Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі    №910/2749/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/6513/21 від 22.12.2021, у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В.В., Яковлєв М.Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 апеляційну скаргу Виробничого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення    Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі    №910/2749/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. 
Позивач своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. ч. 1, 3   ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Так, згідно з ч. 13   ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3   ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі залізничних накладних №№ 51299741, 51027043, 51027829, 51265130, 51299741, 51347938, 50798560, 51329415, 52007499, 52174596 та досильних залізничних накладних №№ 36969608, 46773198, 46773248, 51029544, 51271898, 51314268, 47425731, 50813302, 51334787, 41235490, 40366924 відповідачем було здійснено доставку вантажу - вугілля кам`яного марки г-газове.
Звернувшись з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідачем порушено терміни доставки вантажу за вказаною накладною, визначені ст. 41  Статуту залізниць України  та Правилами обчислення термінів доставки вантажу та просить стягнути штраф у розмірі 49    986,00 грн. за несвоєчасну доставку вантажу згідно вказаних вище залізничних накладних та досильних залізничних накладних.
У свою чергу відповідач проти позовних вимог заперечував, мотивуючи це тим, що за деякими залізничними накладними ним було своєчасно доставлено вантаж, відтак нарахування позивачем штрафу є безпідставним та необґрунтованим, позивачем неправильно визначено кількість днів прострочення доставки вантажу, що призвело до необґрунтованого збільшення штрафу.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1, 4  статті 202 Цивільного кодексу України  визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до ч. 1  ст. 509 Цивільного кодексу України  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами  статті 908 Цивільного кодексу України  перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Положеннями  статті 307 Господарського кодексу України  унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Частиною 1  статті 919 Цивільного кодексу України  визначено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.
За змістом ч. 1  ст. 313 Господарського кодексу України, перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.
В  ст. 920 Цивільного кодексу України  визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Частиною 5  статті 307 Господарського кодексу України  передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Приписами  статті 3 Закону України «Про залізничний транспорт»  визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із  Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Частиною 1  статті 307 Господарського кодексу України, п. 22    Статуту залізниць України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 року  передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Відповідно до статті 5  Статуту залізниць України, на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів; б) технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; г) інші нормативні документи.
Статтею 6  Статуту залізниць України  передбачено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Частинами 1, 2, 5 статті 23  Статуту залізниць України  визначено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.
Згідно зі ст. 41  Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.
У відповідності до п.п. 1.1., 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених  наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644  (із змінами та доповненнями), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.
Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.
Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі «Навантаження призначено на ___число ___місяць» (п. 2.1. Правил).
Згідно з пунктом 2.4. наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.
В п. 2.9. Правил визначено, що про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.
Відповідно до п. 2.10. Правил, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.
Згідно з  статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт», у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються  Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених  Статутом залізниць України.
Відповідно до статті 116  Статуту залізниць України  за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:
10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;
20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;
30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.
Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
Відповідно до пункту 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.
Як підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних №№ 51299741, 51027043, 51027829, 51265130, 51299741, 51347938, 50798560, 51329415, 52007499, 52174596 та досильних залізничних накладних №№ 36969608, 46773198, 46773248, 51029544, 51271898, 51314268, 47425731, 50813302, 51334787, 41235490, 40366924 вантаж відповідачем доставлено з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41  Статуту залізниць України  та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.
Таким чином, у зв`язку із простроченням відповідачем термінів доставки вантажу, позивачем згідно наданого розрахунку нараховано відповідачу штрафу у розмірі 49 986,00 грн., виходячи з загальної вартості послуг перевезення за залізничними та досильними накладними за формулою: кількість діб перевищення терміну доставки/кількість діб терміну доставки = перевищення терміну доставки в десятих від загального терміну доставки.
Суд наголосив, що у залізничних та досилочних накладних №№ 51299741, 46773198, 51029544, 46773248, 50798560, 50813302, 52007499 наявна відмітка про продовження строку доставки, проте не вказано кількість днів продовження.
Відповідно до розрахунку позивача, загальна сума штрафу за несвоєчасну доставку вагонів складає 49    986,00 грн.
У свою чергу відповідач у відзиві зазначав, що обґрунтованою сумою штрафу є 43306,30 грн відповідно до доданого до відзиву контррозрахунку, з якого вбачається, що відповідач за накладними №№ 51319481, 36969608 штраф не нарахував, а за накладними №№ 51265130, 50798560 штраф нараховано в меншому розмірі, ніж нараховано позивачем.
Колегія суддів, перевіривши наведений позивачем розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, врахувавши контррозрахунок відповідача та наведені них заперечення щодо певних накладних, а також взявши до уваги, що видача вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної, погоджується з розрахунком суми штрафу за несвоєчасну доставку вантажу суду першої інстанції, який становить 45    032,10 грн.
Доводи скаржника про неврахування судом першої інстанції при проведенні розрахунку суми штрафу у ряді накладних наявності відміток про збільшення терміну доставки вантажів згідно з контррозрахунком, наданого відповідачем судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні. 
Крім того, судом першої інстанції розглянуто клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 5% від нарахованої суми та відмовлено в його задоволенні.
Апелянт вважає, що суд помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для зменшення суми нарахованого штрафу, оскільки недотримання строку доставки вантажу не завдало шкоди відповідачу і не вплинуло на його господарську діяльність, з чим колегія суддів не вбачає за можливе погодитись з огляду на наступне.
Відповідно до  ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1  ст. 614 Цивільного кодексу України  визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2  ст. 614 Цивільного кодексу України  доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до ч. 3  ст. 551 Цивільного кодексу України  розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положенням  ст. 233 Господарського кодексу України  встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів  Господарського процесуального кодексу України  щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року № 6-100цс14.
Статтею 546 Цивільного кодексу України  визначено, що неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1  ст. 549 ЦК України).
Згідно з приписами ч. 1  ст. 230 Господарського кодексу України  неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.
Слід наголосити, що позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з  статтею 74 ГПК України,  статтею 233 ГК України  те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2019 року у справі № 910/9765/18.
Перевіривши матеріали справи та врахувавши доводи апелянта, судова колегія не вбачає підстав для задоволення клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зменшення розміру штрафу до 5% від нарахованої суми, оскільки, як правильно зауважив суд першої інстанції, відповідачем не доведено невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.
Підсумовуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 45    032,10 грн відповідно до розрахунку суду.    
Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно та всебічно досліджено обставини справи, дано їм належну правову оцінку на підставі наявних у справі доказів у їх сукупності, висновки суду є вмотивованими, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі №910/2749/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Виробничого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі №910/2749/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виробничого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі №910/2749/21- залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі №910/2749/21 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Матеріали справи № 910/2749/21 повернути до суду першої інстанції.

          Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                М.Л. Яковлєв

                                                                                В.В. Куксов