ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

14 лютого 2022 року
м. Харків

справа № 643/6349/18
провадження № 22ц/818/823/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів - Бурлака І.В., Маміної О.В.,

імена (найменування) сторін:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року в складі судді Мартинової О.М., 

у с т а н о в и в:

В травні 2018 року Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Савіхіної Анастасії Миколаївни звернулося до суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 19 травня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 2 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 30 квітня 2018 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафів, становить 36 755,52 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 травня 2009 року в розмірі 34 529,07 грн та 1 762,00 грн судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є доведеним та підлягає задоволенню з підстав, передбачених статтею 1054 ЦК України. Залишаючи позов в частині стягнення штрафів, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, відповідно до якої штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. 

22 квітня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення суду першої інстанції.

Заява мотивована тим, що вона підписала тільки Заяву, а тому суд мав урахувати правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості. Зазначає, що позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності, що є підставою для залишення позову без задоволення.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року. Заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року залишена без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для перегляду заочного рішення суду першої інстанції, передбачені статтею 288 ЦПК України, відсутні.

13 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована доводами, які містяться в заяві про перегляд заочного рішення суду першої інстанції. 

05 листопада 2021 року Шишелова Наталя Валеріївна – представник АТ КБ «ПриватБанк» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. 

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 19 травня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 2 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 30 квітня 2018 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафів, становить 36 755,52 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22 травня 2009 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачкою.

Указаною довідкою, з умовами якої погодилася відповідачка, передбачена базова процентна ставка в місяць – 2,5%, розмір щомісячних платежів (що включає сплату за використання кредитних коштів у звітному періоді) – 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості. Термін внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме - пеня (1) = базова процентна ставка за договором / 30 – нараховується за кожний день прострочення кредиту; + пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10,00 грн в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникнення прострочення на суму більше 50,00 грн (а. с. 8).

Тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами та штрафної санкції у виді пені. 

Термін дії картки № НОМЕР_1 – лютий 2013 року.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 

Із письмових пояснень ОСОБА_2 – представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що станом на 28 лютого 2013 року, тобто останнього дня дії картки, заборгованість за процентами, яка нараховувалась за ставкою 2,5% на місяць (що дорівнює 36% річних), становила суму в розмірі 652,32 грн, що відповідачем не спростовано.

Щодо стягнення пені та штрафів.

Цивільно-правова відповідальність – це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачкою, сторони погодили розмір процентів та штрафних санкцій, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення відповідачки на користь позивача лише заборгованості за пенею та комісією в розмірі 2 924,42 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, позов АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом в частині стягнення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, пені та комісії підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 9 747,74 грн, яка складається із: 6 171,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 652,32 грн – відсотків за користування кредитом, 2 924,42 грн – пені та комісії.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними з огляду на таке. 

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Установлено, що ОСОБА_1 користувалася кредитним коштами, що підтверджується випискою банку. Останній платіж на погашення заборгованості внесено 27 жовтня 2015 року в сумі 125,58 грн (а. с. 5).

З указаним позовом банк звернувся в травні 2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України.

Судові витрати документально підтверджуються: 

- за подачу позовної заяви позивачем - в розмірі 1 762,00 грн (а. с. 21);

- за подачу відповідачкою заяви про перегляд заочного рішення – в розмірі 454,00 грн, за подачу апеляційної скарги - в розмірі 2 482,90 грн (а. с. 51).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судовий збір підлягає стягненню: 

- з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» - в загальному розмірі 463,68 грн із розрахунку: 36 755,52 грн (заявлені вимоги) : 9 747,74  грн (задоволені позовні вимоги) = 3,8; 1762,00 : 3,8.

- з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 – в розмірі 2 227,50 грн із розрахунку: 36 755,52 грн (заявлені вимоги) : 27 007,78 грн (вимоги, у задоволенні яких позивачеві відмолено) = 1,4; 2 936,90 : 1,4.

За правилами частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1 763,82 грн із розрахунку: 2 227,50 грн - 463,68 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року в частині вирішення позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, пені та комісії скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2018 року за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, пені та комісії в загальному розмірі 9 747,74   грн (дев`ять тисяч сімсот сорок сім грн 74 коп.).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 763,82 грн (одна тисяча сімсот шістдесят три грн 82 коп.).

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 14 лютого 2022 року.
Головуючий А.В.Котелевець
Судді І.В.Бурлака                       О.В.Маміна