КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року                                                                                                            місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 754/9131/17                                          
номер провадження: 22-ц/824/13688/2021  
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року у складі судді Панченко О.М., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 25 червня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №500910141 на суму 17 595 грн 46 коп. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа Банк» і товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (далі - ТОВ «Дата Майнінг Груп») було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача   ОСОБА_1 за кредитним договором №500910141 від 25 червня 2013 року. 
Позивач вказував, що 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, за умовами якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило йому право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №500910141 від 25 червня 2013 року, що включає в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованим процентам, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп». Відповідно до додатку №1 до договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 39 768 грн 79 коп., з яких: 17 007 грн 67 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 12 338 грн 22 коп. - заборгованість за процентами та комісією; 10 422 грн 90 коп. - пеня, штраф, неустойка. 
З урахуванням наведеного, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути із відповідача ОСОБА_1   на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 39 768 грн 79 коп., з яких: 17 007 грн                    67 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 12 338 грн 22 коп. - заборгованість за процентами та комісією; 10 422 грн 90 коп. - пеня, штраф, неустойка.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про                                   недоведення позивачем факту переходу права грошової вимоги, є безпідставними, оскільки позивачем надано суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги як від ПАТ «Альфа Банк» до ТОВ «Дата Майнінг Груп», так і від                          ТОВ «Дата Майнінг Груп» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відносно ОСОБА_1 . Зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надало суду розширений витяг з додатку №1-1 до договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 та акт приймання-передачі Реєстру боржників від 10 жовтня 2016 року до договору факторингу.
Отже, на підставі договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року позивач одержав від ТОВ «Дата Майнінг Груп» право вимоги по заборгованості відповідача, що підтверджується договором факторингу та додатками до нього, зокрема додатком №1-1, Реєстром заборгованостей, актом прийому-передачі Реєстру боржників від 10 жовтня 2016 року та платіжне доручення №12410 від 10 жовтня 2016 року.
Звертає увагу на те, що кредитний договір, який укладений між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем, договір факторингу від 30 вересня 2014 року, який укладений між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп», а також договір факторингу №2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року, який укладений між ТОВ «Дата Майнінг Груп», у встановленому порядку недійсними не визнані.
Вказує, що на підтвердження факту передачі первісним кредитором відповідачу грошових коштів за кредитним договором №500910141 від 25 червня 2013 року, позивачем надано виписку по особовим рахункам з 25 червня 2013 року по 08 грудня 2014 року, в якій відображено, що на виконання пунктів 2.4, 2.5 кредитного договору відповідачем перераховувались кошти для погашення заборгованості. Також до позову додано розрахунок заборгованості за період з 25 червня 2013 року по 10 жовтня 2016 року, сформований первісним кредитором.
Зазначає, що позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Всі нараховані відсотки, пеня за порушення кредитних зобов`язань та комісія нараховувались виключно первісними кредиторами.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Мостовенко Ю.В. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» відступало права вимоги за кредитним договором на користь інших осіб, в тому числі, на користь ТОВ «Дата Майнінг груп», оскільки матеріали справи не містять додатку № 1 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року. Тому за відсутності цього додатку №1 неможливо з`ясувати обсяг прав, обов`язків та розмір грошових вимог, які відступались за таким договором. Звертає увагу на те, що 08 грудня 2014 року додатковою угодою № 1 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року внесено зміни до основного договору та реєстру договорів, права вимоги за якими відступались. Однак, ні додатку №1 до основного договору, ні додатку № 1 до додаткової угоди №1, позивачем суду не надано. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 39 768 грн 79 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. 
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного відступлення позивачу права вимоги за кредитним договором №500910141 від 25 червня 2013 року матеріали справи не містять. Також в матеріалах відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту видачі відповідачу кредиту в розмірі 17 595 грн 46 коп., та дійсного розміру заборгованості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.    
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що          25 червня 2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500910141 (а.с.7, т.1).
Пунктом 2.4 кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором № 500260563 від 14 березня 2012 року на рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа Банк», суми грошових коштів в розмірі 18 285 грн  46 коп. Днем надання кредиту є день списання грошових коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані в цьому пункті.
30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа Банк» (клієнт) та ТОВ «Дата Майнінг Груп» (фактор) було укладено договір факторингу (а.с.14-15, т.1).
Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу від 30 вересня 2014 року, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору.
Пунктом 1.3 договору факторингу від 30 вересня 2014 року передбачено, що право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день отримання клієнтом грошових коштів від фактора у строки та порядку, передбаченому пунктом 3.2 договору, що підтверджується підписанням акту прийому-передачі прав вимоги за формою, наведеною у додатку № 2 до цього договору.
08 грудня 2014 року між ПАТ «Альфа Банк» і ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено додаткову угоду № 1 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року, якою передбачено, зокрема, пункт 3.2 договору викласти в такій редакції: «фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти в розмірі 145 460 285 грн 97 коп., шляхом перерахування їх 08 грудня 2014 року на рахунок клієнта 37397034, відкритий в ПАТ «Альфа-Банк», код банку 300346 (а.с.16, т.1).
Також 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» (клієнт) і ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) укладено договір факторингу         №2016-1ДМГ/ЄАПБ.
Пунктом 2.1 договору факторингу від 10 жовтня 2016 року передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників  за договорами, перелік яких міститься в додатку № 1-1 до договору. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, за виключенням нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (а.с.17-19, т.1).
Із розрахунку заборгованості, який долучено ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» до позовної заяви, вбачається, що 26 травня 2014 року кредитором достроково стягнуто з позичальника усю суму кредиту (а.с.11, т.1).
Зазначена обставина підтверджується і позивачем, який у відповіді на відзив зазначив  про те, що 26 травня 2014 року первісним кредитором ПАТ «Альфа Банк» було використано право на дострокове повернення кредиту.
Таким чином, у кредитора виникло право вимоги щодо стягнення з боржника усієї суми заборгованості 26 травня 2014 року.
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» зазначало, що має право вимоги до відповідача за порушення умов кредитного договору №500910141 від 25 червня 2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , і відповідно до додатку №1-1 до договору факторингу                       №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року - характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами, заборгованість позичальника ОСОБА_1 становить 39 768 грн 79 коп., з яких: 17 007 грн 67 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 12 338 грн 22 коп. - заборгованість за процентами та комісією; 10 422 грн 90 коп - пеня, штраф, неустойка.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. 
За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилом ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України.
Як зазналося вище, 25 червня 2013 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №500910141.
Підпунктом 2.3 указаного договору Розділ № 1 «Базові умови кредитування», сторони визначили, що датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій, є 26 червня 2018 року (а.с.7, т.1). 
Як убачається із розрахунку заборгованості та зазначалося позивачем                          (а.с.133-зворот, т.1), 26 травня 2014 року первісним кредитором ПАТ «Альфа-Банк» було використано право на дострокове повернення кредиту, внаслідок чого із вказаної дати припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором.
Також позивач зазначав, що нарахування відсотків та штрафних санкцій за період з                26 грудня 2014 року по 10 жовтня 2016 року здійснювалось ТОВ «Дата Майнінг Груп» та, на думку позивача, є правомірним.
Разом з тим, оскільки у даній справі право на дострокове повернення кредиту використано ПАТ «Альфа-Банк» 26 травня 2014 року, то з урахуванням вказаних вище вимог закону і правових висновків Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що у наступного кредитора/кредиторів було відсутнє право нараховувати відсотки та штрафні санкції за кредитним договором №500910141від 25 червня 2013 року. 
Тому апеляційний суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками та штрафними санкціями, є необґрунтованою.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Так, відповідно до пункту 1 кредитного договору №500910141 від 25 червня 2013 року, цей договір складається з двох розділів. Розділ №1 «Базові умови кредитування» та Розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які є нероздільно пов`язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід» ємну частину цього договору. Використання в подальшому тексті терміну  означає «Договір» означає Розділ №1 та Розділ № 2, а також усі додатки до нього.
Однак, ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» надало суду першої інстанції лише анкета-заяву відповідача та кредитний договір з Розділом № 1 «Базові умови кредитування». Розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», на який йдеться посилання у договорі, матеріали справи не містять.
Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст.517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» вказувало на своє право вимоги до відповідача у зазначеному ним розмірі заборгованості, пославшись на вищевказані договори факторингу від 30 вересня  2014 року, укладений між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп», від 10 жовтня  2016 року, укладений між ТОВ «Дата Майнінг Груп» і ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів».
Разом з тим, у матеріалах справи відсутній додаток №1 до договору факторингу від             30 вересня 2014 року, додаток №1 до додаткової угоди №1 від 21 червня 2016 року вказаного договору, з переліком кредитних договорів, за якими відступались права вимоги за вказаними договорами.
Крім того, у справі відсутня інформація щодо суми заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» від 30 вересня 2014 року, яка відповідно до ст.517 ЦК України має істотне значення для здійснення права кредитора.
У матеріалах справи наявний лише витяг з додатку №1-1 до договору факторингу, укладеного між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» від 30 вересня 2014 року, характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами, відповідно до якої сума за основною заборгованістю за договором №500910141 від 25 червня 2013 року становить 17 006 грн 67 коп., за процентами та комісією - 12 338 грн 22 коп., пеня, штраф, неустойка - 10 422 грн 90 коп, а також розрахунки, здійснені позивачем (а.с.4-11, т.1).
Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15 дійшов висновку, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Однак, будь-яких виписок з банківського рахунку відповідача - документів, що видаються фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та які мають статус первинного документу відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», позивачем суду не надано.
Позивачем надано лише дві виписки по особовим рахункам з 25 червня 2013 року по  08 грудня 2014 року, сформовані 06 червня 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.144-150,              210-213 т. 1).
Разом з тим, колегія суддів не може визнати вказані виписки належними та допустимими доказами на підтвердження розміру заборгованості відповідача, оскільки жодна з виписок не містить індивідуальних ознак, які б дозволяли встановити ту обставину, що вони видані саме первісним кредитором ПАТ «Альфа-Банк».
При цьому та обставина, що вони сформовані ПАТ «Альфа-Банк» 06 червня 2017 року, тобто, після укладення договору відступлення права вимоги 30 вересня 2014 року, викликають обґрунтовані сумніви у їх достовірності, оскільки первісний кредитор після                  30 вересня 2014 року втратив права кредитора. 
З огляду на викладене та зважаючи на положення ст.ст.77-80 ЦПК України, надані ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» докази не можна вважати належними, допустимими, достовірними та достатніми на його підтвердження позовних вимог.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів», з підстав його недоведеності.
Доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
Головуючий
 
Судді: