ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 лютого 2022 року                                                         м. Чернівці
справа № 150/232/21
провадження №22-ц/822/132/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Петранюк Ю.Т. 
за участю: представника позивача Снігура С.В., відповідача ОСОБА_1 та його представника Гурського І.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет застави, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Цуренка В.А.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2021 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі –АТ  «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа  ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет застави. 
 
Позовна заява обґрунтована тим, що 04 липня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі – АКБ СР «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №405/344/08-А на купівлю автотранспортних засобів. 
10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АКБ СР «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АКБ СР «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 
Отже, АТ «Альфа-Банк» є новим кредитором за кредитним договором № 405/344/08-А від 04 липня 2008 року, що був укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 
04 липня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір застави № 405/132/08-3A, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., за умовами якого ОСОБА_2 передав в заставу автомобіль марки «AUDI», модель «Q7», 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , універсал, зареєстрований ВРЕВ- 8 02 липня 2008 року.
ОСОБА_2 тривалий час порушував умови кредитного договору та не виконував покладені на нього зобов`язання належним чином, у результаті чого станом на 07 квітня 2020 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 98 059,62 доларів США, що за курсом НБУ долара США станом на 07 квітня 2020 року становить 2 670 800, 84 гривень, що складається з: суми заборгованості за кредитом - 49 589,33 доларів США, що становить 1 350 639,79 гривень; сума заборгованості за відсотками - 48 470,29 доларів США, що становить 1 320 161,05 гривень.
Крім того, АТ «Альфа-Банк» дізнався, що автомобіль марки «AUDI», модель «Q7», 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 на праві власності та виступає забезпеченням за кредитним договором, незаконно відчужений ОСОБА_1 .
Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №405/344/08-А від 04 липня 2008 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , у розмірі 2 670 800,84 грн, звернути стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб - автомобіль марки «Audi», модель «Q7», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рама, коляска) № НОМЕР_1 , шляхом продажу зазначеного автомобіля АТ «Альфа-Банк» на публічних торгах в рамках виконавчого провадження, за початковою ціною визначеною оцінкою майна на момент продажу майна. 
Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звернення АТ «Альфа-Банк» із зазначеним позовом до суду, відбулося поза межами строку позовної давності.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дане рішення АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що АТ «Альфа-Банк» як заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави на власний розсуд у будь-який час до погашення боргу, в тому числі і за рахунок заставного майна, яке змінило власника,тому висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності не відповідає нормам чинного законодавства.
Зазначає, що банку стало відомо про порушення свого права із відповіді Головного сервісного центру від 26 жовтня 2020 року, з даним позовом АТ «Альфа-Банк» звернулося 13 травня 2021 року, тобто в межах строку позовної давності.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє Гурський І.Р., просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк», а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2021 року залишити без змін.

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Обставини справи
Судом встановлено, що 04 липня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 405/344/08-А/, за умовами якого банк надав, а позичальник отримав 92 689 доларів США для оплати придбаного автомобіля марки «Audi», модель «Q7», 2008 року випуску, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,95 % річних, з кінцевим терміном повернення до 03 липня 2015 року (а.с.16-18).
З метою повернення кредитних коштів того ж дня між ними було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу і зареєстровано в реєстрі за № 6515, яким забезпечено вимоги заставодержателя, що випливають з умов зазначеного кредитного договору. 
Відповідно до умов цього правочину заставодавець забезпечив виконання своїх зобов`язань перед заставодержателем шляхом передачі в заставу належного йому на праві власності рухомого майна, а саме автомобіля марки «Audi», модель «Q7», 2008 року випуску. Вартість предмета застави визначено у 613 385 грн.
Під час дії договірних зобов`язань ОСОБА_2 допустив прострочення їх виконання, з огляду на що станом на 07 квітня 2020 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 98 059,62 доларів США, що за курсом НБУ долара США станом на 07 квітня 2020 року становить 2 670 800, 84 гривень, що складається з: суми заборгованості за кредитом - 49 589,33 доларів США, що становить 1 350 639,79 гривень; сума заборгованості за відсотками - 48 470,29 доларів США, що становить 1 320 161,05 гривень.
16 лютого 2016 року було здійснено перереєстрацію заставного автомобіля на нового власника – ОСОБА_1 (а.с.28-32).
Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником  ОСОБА_1 – ОСОБА_4 , подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с.109-112).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» та статті 572 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Відповідно до частини першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.
За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.
Наведене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17 (провадження № 61-13383св19).
Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.
Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначається реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.
Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.
Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. 
У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом у постановах: від 25 листопада 2019 року у справі № 757/17150/17-ц (провадження № 64-45097св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19).
Встановивши, що ОСОБА_1 придбав спірний автомобіль, що перебував у заставі АТ «Альфа-Банк», за відсутності згоди банку на його відчуження та за наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про його обтяження, при переході права власності до ОСОБА_1 , застава була збережена.
Звернення стягнення на предмет застави на підставі чинного договору застави та зареєстрованого обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є належним та ефективним способом реалізації прав позивача, передбаченим статтями 16, 589 ЦК України, статтею 20 Закону України «Про заставу» .
Відсутність запису щодо заборони відчуження спірного автомобіля у його технічному паспорті, виданого ОСОБА_2  при первинній реєстрації, за наявності такого запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, не свідчить про відсутність застави та добросовісність набуття ОСОБА_1 зазначеного рухомого майна, який не був позбавлений можливості перевірити наявність такого запису.
Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно з частиною другою статті 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Ураховуючи, що застава спірного автомобіля є способом забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 04 липня 2008 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 , правильним є висновок суду першої інстанції про те, що початок перебігу позовної давності починає свій відлік з наступного дня після закінчення строку дії кредитного договору – 04 липня 2015 року.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті статті 261 ЦК України).
Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Установивши, що договором кредиту від 04 липня 2008 року, укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 , передбачено виконання зобов`язань шляхом сплати щомісячних платежів, останній щомісячний платіж здійснено позичальником 21 березня 2012 року, строк дії кредитного договору закінчився 03 липня 2015 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звернення 13 травня 2021 року АТ «Альфа-Банк» із зазначеним позовом до суду відбулося поза межами строку позовної давності.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.
Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що банку стало відомо про порушення свого права із відповіді Головного сервісного центру від 26 жовтня 2020 року, з даним позовом АТ «Альфа-Банк» звернулося 13 травня 2021 року, тобто в межах строку позовної давності.
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.
Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. При цьому за змістом зазначеної норми (ст. 261 ЦК України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.
Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатися про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.
Як встановлено судом, позичальник ОСОБА_2 останній щомісячний платіж на виконання кредитного договору здійснив 21 березня 2012 року, строк дії кредитного договору закінчився 03 липня 2015 року, отже проявивши належну обачність кредитор мав змогу звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права, в тому числі з вимогою про звернення стягнення на предмет застави, з моменту невиконання позичальником вимог за кредитним договором та більше того після закінчення строку дії кредитного договору, однак таких дій ним вчинено не було.
Крім того, банком до позовної заяви додано лист Головного сервісного центру МВС, з інформацією щодо операції з перереєстрації спірного автомобіля та прізвищем нового власника, отже позивач мав змогу отримати таку інформацію і раніше. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення  Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2021 року залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 11 лютого 2022 року.

Головуючий                                                Н.К. Височанська
Судді:                                                 І.Н. Лисак
                        І.М. Литвинюк