П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/4769/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Н.В.   
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
30 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Мацького Є.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Адміністрації прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), у якому просила суд: 
- визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо призначення та виплати ОСОБА_1 од норазової грошової допомоги у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України призначити ОСОБА_1 од норазову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме станом на 14.09.2020, та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.08.2021 у задоволенні позову  відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.08.2021 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що визначення «під чає проходження військової служби» є більш широким та включає в себе і час виконання обов`язків військової служби. Інвалідність позивача настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, а тому вона має право на одноразову грошову допомогу, яка повинна бути призначе на та виплачена на підставі абзацу 3 підпункту 1 пункту 6 Порядку, затвердже ного постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2003 №975 у розмірі 300-кратного прожитко вого мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Відповідач  подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 21.06.2006 ОСОБА_1 закінчила Національну академію Державної при кордонної служби України ім. Б. Хмельницького, отримала первинне військове звання офіцерського складу та почала проходити військову службу за контрак том осіб офіцерського складу в органах охорони державного кордону.
У січні 2020 року під час виконання обов`язків військової служби за посадою заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби „Вінниця” з персоналу відділу прикордонної служби „Могилів-Подільський” Могилів-Подільського прикордонного загону Державної прикордонної служби України у позивача було діагностовано захворювання головного мозку. 
05.08.2020 постановою госпітальної військово-лікарської комісії при Головному військово-медичному клінічному центрі (Центральний клінічний го спіталь) Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 визнана не придатною до військової служби із виключення із військового обліку, що підтве рджується змістом свідоцтва про хворобу від 05.08.2020 №352/339. 
25.08.2020 на підставі наказу начальника 24 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України №309-ос позивач була звільнена у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно наказу начальника 24 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26.08.2020  №310-ос позивач була виключена зі списків особового складу військової частини із 26 серпня 2020, знята зі всіх видів забезпечення та направлена на облік до Вінницького міського військового комісаріату м. Вінниці. 
14.09.2020 під  час огляду Вінницькою обласною МСЕК № 2 було встановлено 80% втрати працездатності та встановлено II гру пу інвалідності, що підтверджується змістом довідок серії 12ААА № 030817 від 14.09.2020  та до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 828982 від 14.09.2020.
28.09.2020 позивач звернулась до Могилів-Подільського при кордонного загону Державної прикордонної служби України із заявою про випла ту їй одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням II групи інвалід ності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. 
02.10.2020 начальником Могилів-Подільського прикордонного загону затверджений висновок №5 про можливість виплати позивачу од норазової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. 
26.10.2020 Адміністрацією Державної прикордонної служби України прийнято рішення від 26.10.2020 №165 про призначення одноразової гро шової допомоги позивачу у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встано вленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Позивач вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням II групи інвалід ності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а відповідач протиправно відмовив у виплаті вказаної допомоги у зазначеному розмірі, що й слугувало підставою для звернення позивача до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час встановлення ІІ групи інвалідності  на підставі захворювання, що пов`язане з проходженням нею військової служби,  розмір одноразової допомоги законодавцем визначено в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Згідно ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992, в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги (Закон №2232-ХІІ), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991, в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги (Закону №2011-XII), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (Порядок №975).
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Згідно п.5 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Відповідно до ч.1 ст.6 Порядку №975, військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.6 Порядку №975, військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі  90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язаний із підставою виникнення такого права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 отримала так захворювання, що пов`язане з проходженням нею військової служби, інвалідність ІІ групи, пов`язана з проходженням військової служби. 
Отже, відповідачем правомірно призначено позивачу як особі, звільненій з військової служби, якій встановлено інвалідність не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби, внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, одноразову допомогу  у розмірі  90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність. Відповідно й відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожитого мінімуму.
Посилання позивача на правовий висновок наведений Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.11.2019 у справі №761/21180/16-а, обґрунтовано відхилено судом першої інстанції, адже судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду вирішувалося питання щодо перегляду розміру призначеної та виплаченої позивачеві одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини під час безпосередньої участі в антитерористичній операції та у зв`язку з цим сформульовано висновок, про те, що поняття «військовий обов`язок» включає у себе поняття «захист Батьківщини» та «захист Вітчизни», а тому оскільки поняття «захист Батьківщини» є синонімом «захисту Вітчизни», поняття його включає в себе захист незалежності та територіальної цілісності України, то позивач, як інвалід ІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини під час безпосередньої участі в антитерористичній операції має право на одноразову правову допомогу, яка повинна бути призначена та виплачена на підставі підпункту 1 пункту 6 Порядку.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Мацький Є.М.