ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/1124/21 	Головуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/94/22 	Доповідач - Міщій О.Я.	
Категорія - 305010900 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2022 року         м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі: 

головуючого - Міщій О.Я. 
суддів -  Костів О. З., Шевчук Г. М., 
секретар с/з - Сович Н.А. 
                                       з участю представника ОСОБА_1                                         адвоката Фільварочної О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 606/1124/21 за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02.09.2021 року, ухвалене суддею Марціцкою І.Б., за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо — транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Фільварочна О.Б., подала до суду позов, мотивуючи його тим, що 23.05.2020 року близько 01 год.00 хв. в с. Соснів Теребовлянського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням третьої особи ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода — позивача ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. 
Представник позивача зазначила, що потерпілий ОСОБА_1 з 23.05.2020 року по 23.09.2020 року проходив лікування у Теребовлянській ЦКРЛ, Тернопільській університетській лікарні та внаслідок ДТП отримав матеріальну і моральну шкоду, у зв`язку з понесеними витратами на діагностику, придбання медикаментів, медичних засобів та виробів медичного призначення.         За фактом дорожньо-транспортної пригоди проводиться досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, внесеному в ЄРДР № 12020210170000202 від 23.05.2020 року. 
У позові зазначено, що автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП полісом цивільно - правової відповідальності забезпечений не був, отже згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 
Представник позивача вказала, що 15.12.2020 року ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, із наданням усіх необхідних документів, однак позивач відмовив у виплаті, у зв`язку з тим, що за фактом ДТП триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, тому згідно пункту 36.2 статті 36 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” відсутні правові підстави для виплати відшкодування. Крім того, за запитом МТСБУ не надходила довідка з Тернопільської університетської лікарні про термін тимчасової непрацездатності потерпілого ОСОБА_1 .
Враховуючи указані обставини, просить стягнути з МТСБУ в користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у зв”язку з понесеними витратами на діагностику, придбання медикаментів, медичних препаратів та виробів медичного призначення на суму 61964,87 грн. та моральну шкоду в розмірі 3098,24 гривень.
Рішенням Теребовлянського районного суду від 02.09.2021 року позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 - 61964,87 гривень страхового відшкодування. В задоволенні решти позовних вимог — відмовлено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в дохід держави судовий збір у розмірі 908 гривень.
В апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України просить рішення суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Моторне (транспортне) страхове бюро України зазначило, що суд передчасно стягнув страхове відшкодування, оскільки за фактом дорожньо — транспортної пригоди проводиться досудове розслідування, встановлюються обставини справи, тому МТСБУ згідно пункту 36.2 статті 36 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” обгрунтовано відмовило у виплаті страхового відшкодування. Зокрема, встановлення факту ДТП, а також з”ясування обставин щодо наявності непереборної сили або умислу потерпілого можливо лише на підставі ухваленого процесуального рішення у кримінальному провадженні.
Відповідач зазначив, що висновок суду першої інстанції про стягнення матеріальної шкоди в сумі 61964,87 гривень не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували необхідність здійснення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_1 . Крім того, позивач не подав оригінали документів щодо понесених витрат не лікування, не надав доказів про необхідність придбання саме цих медичних препаратів та ліків.
Моторно (транспортне) страхове бюро України вказало, що судом необгрунтовано перекладено обов`язкок на відповідача щодо отримання довідки про тимчасову втрату працездатності, оскільки така довідка видається на вимогу потерпілого або його довіреної особи.
03.12.2021 року представник позивача — адвокат Фільварочна О.Б. надіслала відзив на апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Адвокат ОСОБА_3 зазначила, що у випадку заподіяння шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вина володільця джерела підвищеної небезпеки у спричиненні шкоди презюмується, а тягар доказування підстав звільнення від цивільно — правової відповідальності, якими є умисел потерпілого чи непереборна сила, покладається на особу, яка несе цю цивільно — правову відповідальність. Тому вважає, що доводи відповідача про неможливості розгляду даної цивільної справи до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі є безпідставними. Зазначила, що під час розгляду цивільної справи не здобуто доказів умислу потерпілого чи обставин непереборної сили. Адвокат Фільварочна О.Б. зазначила, що витрати, понесені у зв`язку з лікуванням потерпілого ОСОБА_1 та докази щодо необхідності лікування підтверджені документально відповідними лікувальними закладами. Оригінали розрахункових документів знаходяться у відповідача, оскільки були долучені до заяви про виплату страхового відшкодування. 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Фільварочна О.Б. в судовому засіданні заперечила вимоги апеляційної скарги та просила залишити без змін оскаржуване судове рішення.
Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з`явився, 03.02.2021 року надіслав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги апеляційної скарги підтримав.
Враховуючи вказане, колегія суддів ухвалила здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідачем безпідставно відмовлено у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 , оскільки шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини особи, яка цю шкоду заподіяла. Суд вважав, що відповідачем не доведено, що шкоду було завдано внаслідок обставин непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки автомобіль марки ВАЗ 21063 під керуванням ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , на момент ДТП полісом цивільно — правової відповідальності забезпечений не був, суд вважав, що наявні підстави для стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України суми страхового відшкодування у відповідності до вимог Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”. 
З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону, ґрунтується на матеріалах справи.
Судом установлено, що 23.05.2020 року близько 01.00 години на ділянці автодороги в селі Соснів Теребовлянського району, Тернопільської області водій автомобіля ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не впорався з керуванням та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 . З матеріалів справи видно, що в даний час проводиться досудове розслідування за фактом вчинення третьою особою ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Транспортний засіб ВАЗ 21063 на підставі свідоцтва НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 .
Сторони визнали, що автомобіль ВАЗ 21063 на момент ДТП не був забезпечений полісом цивільно - правової відповідальності. 
Згідно з висновком експертизи від 22.10.2020 року № 834, яка проведена в межах кримінального провадження № 12020210170000202, тілесні ушкодження у ОСОБА_1 , з огляду на вид ушкоджень та описання ран, спричинені внаслідок дії тупих предметів, незадовго до первинної госпіталізації, не виключено у термін та за обставин, наведених у постанові, тобто 23.05.2020 року, при наїзді (ударі виступаючими частинами) транспортного засобу на пішохода. Виявлена у ОСОБА_1 травма грудей і тазу не була небезпечною для життя в момент заподіяння, проте викликала тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я та належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. 
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 215/1720, ОСОБА_1 перебував в Теребовлянській ЦРЛ на стаціонарному лікуванні з 23.05. по 25.05.2020 року. 
Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради від 01.07.2020 року № 01-3/1025, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні з 25.05.2020 року по 16.06.2020 року, при цьому в довідці вказано, які обстеження, медичні вироби та медикаменти придбано ОСОБА_1 за власні кошти згідно медичних показань. Згідно довідки, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради від 11.06.2020 року № 357, ОСОБА_1 за час перебування на лікуванні проводилось УЗД, операції, вказано медикаменти, які останній придбавав за власні кошти.
Позивачем на підтвердження понесених витрат долучено копії чеків (а.с. 24-34), які відповідають періоду перебування на стаціонарному лікуванні та переліку призначень, вказаних у довідках. 
15 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 65063,11 грн., що складається із 61964,87 грн. матеріальної шкоди та 3098,24 грн. моральної шкоди, долучивши документи, які підтверджують підстави для звернення. 
МТСБУ направило позивачу відповідь від 17.03.2021 року, з якої видно, що на запити МТСБУ отримано документи щодо непрацездатності потерпілого лише з КНП ТРР «Теребовлянська ЦРЛ», відповідь з КНП «Тернопільська університетська лікарня» не надходила. Крім того, зазначено, що у кримінальному провадженні триває досудове розслідування, відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, тому відсутні правові підстави для виплати відшкодування.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно частин першої, другої, п”ятої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, виходячи з презумпції вини особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. 
Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).
Відповідно до статті 3 Закону України 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно статті 6 Закону 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 23.1 Закону 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я
Згідно ст. 24 Закону 1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
Згідно з ст. 41 Закону 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; 
За змістом статей 35, 36 зазначеного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідне рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний прийняти протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені ст. 37 вказаного Закону, їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
З матеріалів справи видно, що позивач ОСОБА_1 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також матеріальну шкоду внаслідок наїзду на нього автомобіля під керуванням третьої особи ОСОБА_2 , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
З матеріалів справи видно, що в кримінальному провадженні № 12020210170000202 від 23.05.2020 року складено обвинувальний акт, в якому зазначено, що водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3, 10,1 Правил дорожнього руху України та заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.        
Крім того, представник ОСОБА_1 адвокат Фільварочна О.Б. в апеляційному суді вказала, що у кримінальному провадженні № 12020210170000202 установлено, що порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.1 ПДР України перебуває у прямому причинно — наслідковому зв`язку із настанням дорожньо — транспотної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а обставиною, що обтяжує відповідальність, є вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння (копія обвинувального акту про обвинувачення ОСОБА_2 долучено до матеріалів справи).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який вказав, що оскільки матеріальна шкода потерпілому заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому сама по собі відсутність у справі вироку чи іншого процесуального рішення відносно особи, яка керувала транспортним засобом, не звільняє МТСБУ від обов`язку відшкодувати матеріальну шкоду.         Крім того, наявність або відсутність у діях заподіювача шкоди складу кримінального правопорушення не є підставою для відмови або затримки у відшкодуванні шкоди, завданої потерпілому.
При цьому відповідачем не подано і судом не установлено обставин про те, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У зв`язку з наведеним, відмова у виплаті страхового відшкодування чи зупинення виплати до ухвалення вироку у кримінальному провадженні на підставі абзацу 4 п.36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, не може вважатись обгрунтованою, оскільки в даному випадку шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивач не подав доказів щодо розміру матеріальної шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок ДТП, яка складається з витрат, понесених на лікування в сумі 61964,87 гривень.
Зокрема, відповідно до листа Теребовлянської центральної районної лікарні № 357 від 11.06.2020 року, де позивач перебував на стаціонарному лікуванні з приводу отриманих травм в результаті ДТП, надано перелік медикаментів, які були придбані за власні кошти потерпілого, згідно призначень лікарів. Також, на підтвердження понесених витрат на придбання ліків ОСОБА_1 надано суду копії чеків. Вказані докази також були надані позивачем відповідачу МТСБУ разом із заявою про відшкодування шкоди.
Крім того, позивач подав докази на підтвердження понесених ним витрати на діагностику, придбання медикаментів, медичних засобів, препаратів та виробів медичного призначення під час стаціонарного лікування в Тернопільській університетській лікарні, що підтверджується наданими копіями чеків. (а.с. 24-34)
Колегія суддів вважає безпідставними доводи про відсутність оригіналів документів про понесені витрати позивача на лікування, оскільки до заяви про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 долучив оригінали фіскальних чеків щодо фактичної оплати за лікування згідно медичних призначень, а також витрати підтверджені документально закладом охорони здоров`я. (а.с. 43-44)
Встановивши, що позивачем було надано усі документи, передбаченні ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача 61964,87 гривень страхового відшкодування
Та обставина, що МТСБУ за своїм запитом не отримало довідки про тимчасову втрату працездатності потерпілим не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки позивач виконав свої обов`язки, визначені Законом, та подав необхідні документи на підтвердження понесених витрат на лікування.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Рішення Теребовлянського районного суду від 02.09.2021 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для її задоволення та скасування рішення суду немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - залишити без задоволення.
Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02.09.2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складений 09.02.2022 року.

Головуючий 

Судді