П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/10597/21 
    Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.   
    Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
14 квітня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
в серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260;
- стягнути з Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в сумі 15170,46 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період проходження військової служби в Хмельницькому обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки отримував грошове забезпечення не в повному розмірі у зв`язку з не виплатою матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року  в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у відповідача відсутні законні підстави для відмови позивачу у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення, зокрема посилається на перебування на лікування в період з 05.06.2021 по 18.06.2021 в Центрі медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький».
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що згідно з витягом із наказу командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 26.02.2021 №62 позивач прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, зарахований до списків особового складу Збройних Сил України та призначений начальником відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Хмельницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Хмельницької області.
Відповідно до витягу з наказу військового комісара Хмельницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 01.03.2021 №23 позивача з 01.03.2021 зараховано до списків особового складу Хмельницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки на всі види забезпечення.
Згідно з наказом начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (по стройовій частині) від 12.07.2021 №126 позивача з 12.07.2021 зараховано до списків особового складу квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ Сил логістики Збройних Сил України на всі види забезпечення.
В період проходження військової служби в Хмельницькому об`єднаному міському територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки позивачу не виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, передбачену Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі – Порядок №260).
Позивач звернувся до відповідача з рапортом від 01.03.2021, в якому просив призначити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, передбачену Порядком №260.
Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік позивач  не виконав усі необхідні дії з метою її отримання, зокрема, не подав за підпорядкуванням рапорт про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань із зазначенням у ньому конкретних причин для такої виплати, визначених у пункті 6 Наказу №59, а також до рапорту не додав відповідні документи.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ч.1 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Згідно з ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до п.2 постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі - Постанова №704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно п.5 Постанови №704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, серед іншого, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно п.1 розділу ХХIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Відповідно до п.7 розділу ХХIV Порядку розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Згідно п.9 розділу ХХIV Порядку виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу, після розгляду заяв військовослужбовців.
У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.
Відповідно до п.7 вищезазначеного наказу виплати здійснюються в такій послідовності: розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду; грошова допомога для оздоровлення; інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок №260.
Відповідно до пункту 1 розділу ХХIV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Згідно з приписами пункту 7 розділу ХХIV Порядку №260 встановлено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, усунені або відсторонені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання повноважень на посаді, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними посадами.
Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги (пункт 9 розділу ХХIV Порядку №260).
Системний аналіз зазначених положень дозволяє дійти висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).
З огляду на зазначене слідує, що відповідач зобов`язаний, за наявності визначених умов, виплатити таку допомогу та не вправі вирішувати це питання на власний розсуд у випадку виконання військовослужбовцем для отримання такої допомоги всіх залежних від нього дії.
Водночас, для нарахування відповідної допомоги військовослужбовець повинен був ініціювати своє бажання її отримати шляхом подання відповідного рапорту з зазначенням підстави нарахування та виплати такої допомоги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ним виконані всі вимоги Наказу №59.
Відповідно до положень Наказу №59 виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) у розмірі місячного грошового забезпечення здійснювати виключно за наявності таких підстав:
-  смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;
- порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:
- онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);
- захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C;
- безперервне перебування на реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (сумарно більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної системи, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів, які пов`язані з виконанням завдань в районі проведення операції Об`єднаних сил.
Водночас, з матеріалів справи встановлено, що позивач 01.03.2021 звернувся до відповідача з рапортом про призначення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Однак, у зазначеному рапорті не вказано про наявність підстав для виплати такої допомоги та до рапорту не додано жодних підтверджуючих документів.
Щодо доводів апелянта про перебування в період з 05.06.2021 по 18.06.2021 на лікуванні в Центрі медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький» з приводу тривожного невротичного розладу, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1339, як підставу для виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, колегія суддів зазначає, що обставини, на які посилається позивач, виникли в червні 2021 року, то б то вже після рапорту від 01.03.2022 року. 
Зокрема, як слідує з матеріалів справи копію вказаної виписки із медичної карти було надано відповідачу в червні 2021 року.
Таким чином, позивачем не надано жодного доказу подання до відповідача рапорту про призначення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік із зазначенням у ньому підстав для такої виплати та долученням до рапорту документального підтвердження такої підставності.
Щодо поданого позивачем рапорту від 09.07.2021, то останній лише просив у зв`язку з вибуттям на нове місце служби, повідомити, зокрема, про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (коли та в якому розмірі проведена виплата).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що позивач для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік не виконав усі необхідні дії з метою її отримання, зокрема, не подав за підпорядкуванням рапорт про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань із зазначенням у ньому конкретних підстав для такої виплати, а також до рапорту не додав відповідні документи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Сапальова Т.В.