КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

    Апеляційне провадження                                                                   Доповідач - Кулікова С.В.
   № 22-ц/824/654/2022

                                                  П О С Т А Н О В А
 
                                 І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                            Справа № 361/4744/19
 
19 січня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                          - Заришняк Г.М.
                                    - Рубан С.М.
при секретарі              - Климчук Т.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року та за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Левківського Богдана Казимировича  на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року, ухвалених під головуванням судді Радзивіл А.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Броварська міська нотаріальна контора Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування Ѕ частки квартири у порядку спадкування за законом,-
в с т а н о в и в:
 
У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом у якому просила суд встановити факт, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 з 25 червня 2009 року по 30 грудня 2018 року, а також визнати за нею право на спадкування на Ѕ частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємця першої черги за законом.
Позов обґрунтовувала тим, що з 25 червня 2009 року вона і ОСОБА_4 почали проживати разом однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Вони проживали за адресою АДРЕСА_2 , разом з ними проживала і донька позивача ОСОБА_5 - 2008 року народження, до якої ОСОБА_4 ставився як до рідної доньки, займався її вихованням та забезпеченням всім необхідним.
Позивач зазначає, що вони створили сім`ю із ОСОБА_4 , мали спільні моральні цінності, права та обов`язки, а також спільний сімейний побут та бюджет.
За час сумісного проживання вони разом кожного року їздили на відпочинок.
У 2013 році на відпочинок до Ялти їздили позивач зі своєю донькою, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зі своєю донькою, ОСОБА_2 .
Двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана у 2009 році.
З 25 січня 2012 року позивач і її неповнолітня донька, ОСОБА_5 , зареєстровані у квартирі, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 , про що свідчать довідки про реєстрацію місця проживання особи від 20.06.2019 року.
Позивач зазначає, що окрім побуту і відпочинку, вони із ОСОБА_4 мали спільний бюджет. Позивач мала свої власні кошти та заробітки, тому мала можливість забезпечувати сім`ю матеріально. Відповідно до довідки ПОП "Іванківське" від 14.06.2019 р. за № 82 позивач отримала дохід за оренду земельного паю за період з 2009 р. по 2019 р. у розмірі 42187 грн. 14 коп. Окрім того, позивач працювала на роботі, де була офіційно працевлаштована та отримувала заробітну плату. У вільний час від основної роботи позивач виготовлювала ляльки, які продавала через мережу інтернет.
Окрім того, факт спільного бюджету підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_6 , де вона стверджує, що позивач сплатила їй кошти у розмірі 4 000 грн. 00 коп. на ремонт автомобіля, який пошкодив ОСОБА_4 .
Кожного року, влітку, позивач із ОСОБА_4 проживали у будинку, який належить мамі позивача та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 здійснював ремонтні роботи, облагородження та окультурення прибудинкової території вказаного будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 . За два роки до смерті ОСОБА_4 почав хворіти. Відповідно до історії хвороби ОСОБА_4 мав захворювання ДЕП з церебралістичним синдромом, астенічними порушеннями. Це захворювання, що прогресує повільно та характеризується поступовим багатовогнищевим порушенням мозкових функцій. Хворі на таке захворювання потребували постійного догляду.
Позивач зазначає, що вона весь час здійснювала догляд за своїм цивільним чоловіком ОСОБА_4 , оскільки окрім основної хвороби, він ще мав проблеми з тазостегновим суглобом.
Після смерті ОСОБА_4 позивач звернулася до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Листом за № 987/02.14/32/19 було проінформовано, що 24 січня 2019 року Броварською міською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спадкоємцями до майна померлого є: ОСОБА_2 - дочка померлого (згідно ст.1261 Цивільного кодексу України - спадкоємець першої черги);  ОСОБА_1 - особа, що проживала однією сімєю зі спадкодавцем (згідно статті 1264 Цивільного кодексу України , - спадкоємець четвертої черги).
Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області позивачу запропонувала звернутися до суду із заявою про зміну черговості спадкування.
Позивач у змісті позовної заяви посилається на вимоги ст. 74 СК України, у якій зазначено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Факт, про встановлення проживання однією сім`єю надасть позивачу підстави для реалізації свого права як спадкоємця першої черги.
17 травня 2021 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області до участі у справі залучено третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особа ОСОБА_3 , Броварська міська нотаріальна контора Київської області про встановлення факту, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , з 25 червня 2009 року по 30 грудня 2018 року, та визнання за ОСОБА_1 право на спадкування на Ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємця першої черги за законом - відмовлено.
Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року в задоволенні заяви   ОСОБА_2 про стягнення судових витрат - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив надані докази та надав перевагу твердженням відповідача, тоді як надані докази у своїй сукупності підтверджують факт проживання позивача з ОСОБА_4 з 2009 року однією сім`єю. 
Вважає, що є всі правові підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_4 , а саме: проживання однією сім`єю близько 10 років, не перебування в іншому зареєстрованому шлюбі; здійснення опіки, тобто надання йому нематеріальних послуг; матеріальне забезпечення сім`ї, надання такої допомоги як прибирання приміщення, приготування їжі, піклування за ОСОБА_4 під час тяжкої та довготривалої хвороби.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Левківський Б.К. посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є надуманими, безпідставними, та необґрунтованими, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року залишити без змін. 
Не погоджуючись з додатковим рішенням, з апеляційною скаргою звернувся представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Левківський Б.К., в якій просив скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким заяву відповідача про стягнення судових витрат задовольнити, посилаючись на те, що додаткове рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Так, зазначав, що суд не взяв до уваги, що договір про надання правової допомоги містить шість додатків, відповідно до яких, оплата послуг адвоката встановлена за кожну окрему справу, яка перебуває в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області між сторонами. Відповідно до додатку до договору про правову допомогу № 1 та № 2 визначено як характер спірних правовідносин та предмет спору, так і відповідний розмір оплати послуг адвоката. Вказував на те, що позиція суду щодо неможливості стягнення судових витрат на правову допомогу, якщо така оплата не була внесена стороною спору,суперечить нормам матеріального права та правовим висновкам Верховного Суду. Наголошував, що твердження позивача щодо не співмірності розміру оплати послуг адвоката є безпідставними, оскільки термін співмірності використовується стороною позивача без належного розуміння терміну, а загалом і принципу співмірності між розміром оплати послуг адвоката та сумою спірного майна.
У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення ОСОБА_1 посилаючись на те, що скарга є безпідставною, вважає що у її задоволенні слід відмовити, а додаткове рішення залишити без змін.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 підримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги сторони відповідача просили відмовити та додаткове рішення залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник Левківський Б.К. підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити, а апеляційну скаргу сторони позивача залишити без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що свідчить відповідний актовий запис за № 06, та 02 січня 2019 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .
24 січня 2019 року заведена спадкова справа за № 32/2019 року на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с.129).
23 січня 2019 року ОСОБА_2 видана довідка за вих. № 1-1/1138 Начальником відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради, в тім, що відповідно до інформації померлий ОСОБА_4 був зареєстрований станом на 30 грудня 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.131).
08 листопада 2018 року ОСОБА_4 складений заповіт, яким він на випадок своєї смерті зробив розпорядження, призначив спадкоємцем свого майна, а саме квартири, належної йому на праві власності та розташованої за адресою АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 (а.с.131 на звороті).
ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідною донькою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого міськвідділом ЗАГС Мурманськ-150, 03 листопада 1986 року. У свідоцтві про народження батьком ОСОБА_11 зазначений ОСОБА_4 , а матір`ю ОСОБА_12 . (а.с. 135)
12 серпня 2007 року ОСОБА_11 зареєструвала шлюб із ОСОБА_13 , про що в Книзі реєстрації шлюбів 12 серпня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 3, та Гереженівською сільською радою Уманського району Черкаської області видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_14 . (а.с. 135 на звороті).
24 січня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Броварської міської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом складеного 08 листопада 2018 року, зареєстрованого у реєстрі за № 985, на її ім`я батьком ОСОБА_4 (а.с. 130)
29 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , зазначивши у заяві, що вона із померлим проживала однією сім`єю та має право на спадкування згідно ст. 1264 ЦК України, як спадкоємець 4 черги. Також у заяві зазначає, що іншим спадкоємцем, передбаченою ст.ст. 1261-1264 ЦК України є дочка померлого ОСОБА_2 (а.с. 138 на звороті-139).
29 травня 2019 року нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Рудковській Н.Г. роз`яснено, оскільки спадщину прийняла спадкоємець 1 черги, вона як спадкоємець 4 черги не може бути включена до складу спадкоємців, черговість спадкування може бути змінена лише за рішенням суду, та запропоновано звернутись до Броварського міськрайонного суду із заявою про зміну черговості спадкування (а.с. 141).
04 липня 2019 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_3 підписана ним 25 червня 2019 року та засвідчена приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Майстренко В.В., зареєстрована у реєстрі за № 1043, у якій він зазначив, що приймає спадкове майно після смерті ОСОБА_4 (а.с.141 на звороті).
04 липня 2019 року нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Руденко О.В. роз`яснено, що спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним або неприйняття спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті. ОСОБА_2 спадщину прийняла, подавши до Броварської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та їй роз`яснено порядок звернення до суду, якщо заявник виявить таке бажання (а.с. 143).
16 липня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 149 на звороті).
16 липня 2019 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 156 на звороті).
Як вбачається із свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 06 вересня 2002 року, серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 є сином ОСОБА_4 (а.с.145).
28 грудня 2005 року між ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» та ОСОБА_4 (який зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 ) був укладений договір про пайову участь (інвестування) у будівництві житла, а саме квартири будівельний номер АДРЕСА_2 (а.с.101-103).
Згідно Акту передачі квартири у багатоповерховому житловому будинку в комплексі з об`єктами громадсько-побутового призначення за адресою: АДРЕСА_5 від 03 січня 2008 року передана квартира, що зазначена у договір про пайову участь (інвестування) у будівництві житла від 28 грудня 2005 року.
02 червня 2009 року виконкомом Броварської міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_4 на квартиру за адресою АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 02 червня 2009 року (а.с.151).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги не обґрунтовані, не доведені та не підтверджені належними та достатніми доказами під час розгляду справи.
Такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно зі статтею 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях  1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).
Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом.
Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.
За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18) та від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18)).
Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Проте позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є його процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України.
Так, у справі яка переглядається встановлено, що дійсно ОСОБА_4 перебував на лікуванні з 30.04.2018 року по 07 травня 2018 року з діагнозом церебралістичний синдром.
Однак вказана обставина не може свідчити, що ОСОБА_4 не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
При цьому, позивач не довів факту надання ним матеріальної допомоги спадкодавцю протягом тривалого часу, а також факту перебування спадкодавця у безпорадному стані.
Під час розгляду справи позивачем не надано належних доказів, які б давали йому право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування.
На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування.
Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про відсутність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, враховуючи наступне.
Так як не доведено право на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцями за законом, то встановлення факту проживання однією сім`єю не породжує юридичних наслідків для позивача. 
Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17.
Як вбачається зі зміступозовної заяви  ОСОБА_1 зазначала, що  встановлення факту проживання однією сім`єю пов`язано з питанням щодо спадкування майна спадкодавця за законом, тобто вимогу щодо вставлення факту проживання однією сім`єю було заявлено з метою зміни черговості одержання права на спадкування після смерті  ОСОБА_4 .
Оскільки, ОСОБА_1 не надала жодних документів, які б підтверджували безпорадність стану ОСОБА_4 , перебування останнього на повному матеріальному утриманні ОСОБА_1 внаслідок безпорадності стану, відсутні правові підстави для зміни черговості спадкування, а тому відсутня необхідність для встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_4 , так як встановлення даного юридичного факту не породжує юридичних наслідків для ОСОБА_1 .
При цьому, колегія суддів вважає за необхідним зазначити, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Позивач не позбавлена можливості в подальшому звернутися із заявою про встановлення юридичного факту (зокрема і встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу) для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника для іншої своєї мети.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку позивача свідчить про доведеність заявлених ним позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.
Щодо додаткового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення на її користь витрат на правову допомогу.
Так, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для її задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 1 статті 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Зі змісту вказаної норми ЦПК України вбачається, що суд, може ухвалити додаткове рішення у справі і вирішити питання про відшкодування судових витрат у разі неможливості стороною подати докази на підтвердження понесених нею витрат за наявності двох умов, подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення і на підставі відповідної заяви, зробленою стороною до закінчення судових дебатів.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Броварська міська нотаріальна контора, ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування Ѕ частки квартири у порядку спадкування за законом було винесено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.
28 липня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про стягнення із ОСОБА_1 судових витратна правову допомогу у розмірі 61 131,50 грн.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу до заяви додала копію договору про надання правової допомоги № 30/07/2019/О.Г. від 30 липня 2019 року, додаток № 1 до договору доручення № 30/07/2019/О.Г. від 30.07.2019 року, додаток № 2 до договору доручення № 30/07/2019/О.Г. від 30.07.2019 року.
Згідно п. 1.1 договору про надання правової допомоги від 30 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та Левківським Б.К. , предметом договору є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта у будь-якому статусі, зокрема, але не виключно: підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого; потерпілого; особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні; особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію); особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, як цивільного позивача або відповідача у межах кримінального провадження.
Пунктом 1.2 договору передбачено надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Пунктом 1.3 визначено, представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами з усіма правами, які надаються відповідно чинного законодавства України як стороні, третій особі.
За надання правової допомоги Клієнт сплачує адвокату гонорар (плату) у фіксованій сумі та/або у відсотковому відношенні залежно від домовленості сторін. (п. 2.1 договору).
Гонорар (плата) адвоката, за попередньою домовленістю сторін може складатися з таких частин: авансова плата послуг адвоката; погодинної оплати (встановлюється за домовленістю виходячи зі складності доручення або/та у разі виконання роботи не пов`язаної з судовими засіданнями або/та поза робочим часом); доплата за результат (винагорода за успіх), якщо для Клієнта прийнято позитивне рішення; винагорода за виконання роботи у кожному судовому засіданні (п. 2.1.2 договору).
Згідно додатку № 2 до договору доручення № 30/07/2019/О.Г. від 30.07.2019 року, сторони домовилися, що адвокат за виконання доручення, зміст якого закріплено у додатку № 1 від 30.07.2019 року до договору доручення № 30/07/2019/О.Г. від 30.07.2019 року, отримує гонорар (оплату), що може бути змінений відповідно до п. 2.2 договору доручення, а на момент підписання цього додатку складається з: авансова оплата послуг повіреного, що за домовленістю сторін, становить еквівалент 2 500 доларів США, які сплачуються довірителем на користь повіреного у національній валюті України за офіційним курсом НБУ у день підписання цього додатку.
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 сплатила 2 500 доларів США, на користь повіреного у національній валюті України за офіційним курсом НБУ у день підписання цього додатку, тобто 30.07.2019 року, матеріали справи не містять.
Крім того, яквбачається з матеріалів справи, що першою заявою по суті сторони відповідача в суді першої інстанції був відзив на позовну заяву, в якому не зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Відповідної заяви відповідачем не було подано до суду першої інстанції і про те, що докази понесення судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.
З вище викладеного вбачається, що стороною відповідача в порушення вищенаведеної процесуальним законом процедури, під час подання першої заяви по суті спору (відзиву на позов) не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а в подальшому до закінчення судових дебатів не було подано заяви про неможливість подання доказів на підтвердження понесених судових витрат, а також такі докази не було подано протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, зокрема оплату 2 500 доларів США, у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, у день підписання додатку до договору, тобто 30.07.2019 року.
Враховуючи наведене, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні такої заяви.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Левківського Б.К., і залишення без змін рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року та додаткового рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Левківського Богдана Казимировича  залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року та додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку   до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 24 січня 2022 року.
 
          Головуючий:                                          Судді: