Ухвала
 
25 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 192/110/20
 
провадження № 61-497ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2020 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у справі за позовом заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та витребування земельної ділянки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2020 року заступник керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області звернувся до суду з указаним вище позовом.
 
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20  листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, у задоволенні позову заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й  суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав визнання недійсним оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину від 22 серпня 2017 року № 1-1634 на право приватної власності на 1/3 частини земельної ділянки та відсутність підстав для застосування положень статті 387 ЦК України щодо витребування майна у відповідачів, оскільки стороною позивача не доведено суду належними, допустимими та достовірними доказами, що відповідачі заволоділи спірною земельною ділянкою без відповідної правової підстави.
 
У січні 2022 року заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 10  січня 2022 року, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати й передати справу на розгляд до суду першої інстанції.  
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Згідно із частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16  червня 2020 року у справі № 372/266/15, від 05  грудня 2018 року у справах №№ 522/2201/15, 522/2202/15, 522/2110/15, постанові Верховного Суду від 20  листопада 2019 року у справі № 757/37554/18, що передбачають вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник указує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури подана у строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та витребування земельної ділянки за касаційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2020 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року. 
 
Витребувати з Солонянського районного суду Дніпропетровської області вищезазначену цивільну справу № 192/110/20.
 
Надіслати іншим учасникам справи копію касаційної скарги та додані 
до неї документи, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою та змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк один місяць. 
 
До відзиву необхідно додати докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            О. М. Осіян

                                                                                                             О. В. Білоконь

                                                                                                                        Н. Ю. Сакара