Справа № 306/210/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

10.02.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

                                                         в с т а н о в и в:

Постановою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті гривень) із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 28 січня 2021 року, приблизно о 10 год 32 хв, у м. Свалява по вул. Верховинській, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «CHERY» державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився лікарем у встановленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вважає постанову незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Факт перебування у стані алкогольного сп`яніння апелянт заперечує та зазначає, що працівники поліції безпідставно зупинили водія, не роз`яснили його права, запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, при цьому, у порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до процедури освідування та складання протоколу не залучили свідків. Докази, які міститься у матеріалах справи апелянт вважає неналежними. В обґрунтування цього зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає приписам ст. 256 КУпАП, оскільки документ не містить відомостей про свідків, відсутнє пояснення особи, відносно якої він складений (у графі «пояснення особи» на прохання інспектора, ОСОБА_1 вказав назву лікарського засобу, яким він користувався у зв`язку із травмами обличчя, а саме: «доктор мом»); немає жодних даних про відсторонення водія від керування транспортним засобом, також відсутні будь-які відомості про наявні у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. Також апелянт зазначає, що огляд на стан сп`яніння проведено з очевидними порушеннями, між тим медичний висновок складений всупереч відповідному порядку, оскільки документ не містить відбитку особистої печатки лікаря; відсутній кутовий штамп лікувального закладу; не зазначено номера та серії документу, що посвідчує обстежувану особу; немає ініціалів лікаря, який проводив огляд; не вказано назву закладу охорони здоров`я; відсутній підпис особи, яка пройшла таке освідування. Апелянт зазначає, що місцевий суд залишив поза увагою той факт, що матеріали справи не містять жодних даних про фіксацію правопорушення на будь-яких технічний засіб, яким здійснено відеозапис, наданий на вимогу суду. На переконання ОСОБА_1 , у розумінні ст. 251 КУпАП, відеоматеріал з бодікамери поліцейського, а також рапорт працівника поліції, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 звертає увагу на те, що постановою судді Свалявського районного суду від 16.02.2021 матеріали справи про адміністративне правопорушення були повернуті поліцейським на доопрацювання, однак, поліцейські вказані судом недоліки не усунули. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях апелянта події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. Апеляційний суд бере до уваги і те, що апелянт був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, при цьому, апеляційний суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», який у своєму рішенні наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Враховуючи те, що ОСОБА_1 не з`явився до суду, хоча обізнаний з тим, що в суді розглядається справа щодо нього, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від апелянта не надходило, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності апелянта, апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №393622, 28 січня 2021 року, приблизно о 10 год 32 хв, у м. Свалява по вул. Верховинській, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «CHERY» державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився лікарем у встановленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що у водія ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи – посвідчення водія НОМЕР_2 від 10.08.2018. Відповідно до змісту протоколу, ОСОБА_1 своїми підписами засвідчив, що відомості щодо його особи внесені правильно, копію документу отримав.

Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 28.01.2021 підтверджено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння у КНП «Свалявська районна лікарня», за результатами обстеження за допомогою приладу Алкафор 105, лікар ОСОБА_2 встановив, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат тестування – 0, 58 % проміле.

Факт перебування ОСОБА_1 у нетверезому стані підтверджується відеозаписом з бодікамер поліцейського, на якому чітко зафіксовано момент освідування водія ОСОБА_1 у медичному закладі. Так, з відеозапису убачається, що лікарем КНП «Свалявська районна лікарня» був проведений огляд водія ОСОБА_1 за допомогою приладу Алкафор 105, результат якого - 0,58% проміле.

Вищенаведені докази, які є належними, допустимими та достатніми, - зібрані відповідно до вимог КУпАП, позаяк порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівник патрульної поліції Продан М. М. був упереджений при направленні ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.

Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікаря КНП «Свалявська районна лікарня» ОСОБА_2 який проводив огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склав висновок про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаного документу, а також для його обмови у перебуванні у такому стані, – у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість поліцейського та лікаря у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких відомостей про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, – на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейський та лікар діяли у межах наданих їм повноважень.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції безпідставно його зупинили, не роз`яснили йому права та порушили вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до процедури освідування та складання протоколу не залучили свідків, - апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Так, апеляційний суд вважає безпідставними твердження апелянта про те, що поліцейські неправомірно зупинили транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 . Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що проходження особою на вимогу поліцейського огляду на стан сп`яніння та керування транспортним засобом у стані сп`яніння, жодним чином не пов`язане з причиною зупинки транспортного засобу під її керуванням.

Твердження апелянта відносно того, що працівники поліції начебто порушили вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до процедури освідування та складання протоколу не залучивши свідків, на переконання апеляційного суду не можна вважати слушними беручи до уваги таке. 

Апеляційний суд звертає увагу на те, що порядок проведення огляду на стан сп`яніння регламентований ст. 266 КУпАП, норми якої є бланкетними, оскільки не встановлюють детальної процедури проходження огляду, а відсилають до підзаконних нормативно-правових актів, які деталізують положення цієї статті. Такий висновок підтверджується положеннями частини 6 цієї статті, в якій зазначено, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура огляду встановлюється такими підзаконними нормативними актами, які прийняті на виконання ст. 266 КУпАП і конкретизують норми цієї статті, а саме: Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі – Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – Інструкція). 

Згідно з пунктом 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. З матеріалів справи убачається, що на момент спілкування з ОСОБА_1 у поліцейських були сумніви щодо перебування водія у тверезому стані. Відтак, відповідно до Порядку та Інструкції, ОСОБА_1 було направлено на огляд для визначення стану сп`яніння до медичного закладу, де він і пройшов освідування.

Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що поліцейські діяли всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки огляд на стан сп`яніння особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 провели без участі свідків. Відхиляючи доводи ОСОБА_1 у цій частині, апеляційний суд вважає, що докази, які містяться у матеріалах справи чітко вказують, що працівники поліції діяли виключно у відповідності до приписів вищевказаної статті та згідно з вимогами Інструкції. Так, з протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що на пропозицію поліцейських пройти огляд у медичному закладі водій добровільно погодився. При цьому, жодних даних, які можуть свідчити про неправомірність дій поліцейських чи порушення прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на захист, апелянтом не додано ні під час розгляду справи місцевим судом, ні до апеляційної скарги.

Доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним доказом у справі, оскільки у документі відсутні відомості про свідків, немає пояснення особи, яка протягується до адміністративної відповідальності, - апеляційний суд вважає безпідставними та недоцільними з огляду на таке.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. ст. 254, 256 КУпАП, оскільки складений уповноваженою на те особою, визначеною ст. 255 КУпАП, а наведені у ньому обставини підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції, та перевіреними апеляційним судом на предмет належності, достатності, та достовірності.

При цьому, апеляційним судом не встановлено жодних порушень порядку проведення процедури медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 лікарем КНП «Свалявська районна лікарня». Також не виникає жодних сумнівів у достовірності результатів огляду ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я. Так, процедура проведення освідування зафіксована на відеозаписі з бодікамери працівника поліції. Вказаний відеозапис досліджувався судом, жодних порушень у проведенні медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 встановлено не було. При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що під час проведення медичного огляду у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 заперечень щодо встановленого факту перебування у стані сп`яніння не висловлював. Тому, його доводи про те, що медичний огляд проведений з порушеннями, а складений лікарем висновок не можна вважати належним доказом у справі, - з огляду на вищевказане, апеляційний суд відхиляє. 

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, у тому числі й про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким дана правильна оцінка у постанові; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку з чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й відноситься до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення буде сприяти досягненню основної мети – виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, – без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                               П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни. 

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН