ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

04 лютого 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/1689/21
Головуючий у першій інстанції - Коротка А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/293/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є., 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Виконавчий комітет Прилуцької міської ради,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Прилуцької міської ради про відшкодування моральної шкоди, 
місце ухвалення рішення суду - м. Прилуки, 
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 01 грудня 2021року.

                                       У С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до виконавчого комітету Прилуцької міської ради, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 30 000 грн у відшкодування моральної шкоди.
У мотивування заявлених вимог зазначала, що у січні 2021 року звернулася до відповідача із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території населеного пункту вільних земельних ділянок, які можуть бути використані нею під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд, однак у визначений законом строк відповіді не отримала. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Прилуцької міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит.
Указувала, що бездіяльністю відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких вона зазнала. Порушення її прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у неї негативні емоції та переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я, також нею було витрачено багато часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Моральні страждання посилювалися тим, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи. Завдану моральну шкоду оцінила у 30 000 грн, яку розрахувала, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць порушеного права. 
Рішенням від 01 грудня 2021 року Прилуцький міськрайонний суд позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув з виконавчого комітету Прилуцької міської ради на користь позивачки 500 грн у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити судове рішення, збільшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на її користь, з 500 до 30 000 грн.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно не врахував причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю Прилуцької міської ради, внаслідок чого позивачці завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких вона зазнала в результаті таких дій.
Скаржниця зазначає, що оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, то мала законні очікування на отримання інформації для першочергового отримання та оформлення земельної ділянки.
Наголошує на тому, що районний суд при вирішенні спору не врахував практику Європейського Суду з прав людини та аналогічну практику у схожих цивільних справах, розглянутих численними судами України.
Виконавчим комітетом Прилуцької міської ради відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції констатував, що встановлений рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року, яке набрало законної сили, факт протиправної бездіяльності виконавчого комітету Прилуцької міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання позивачці інформації на запит на інформацію достеменно свідчить про завдання останній моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню незалежно від вини виконавчого комітету органу місцевого самоврядування.
Виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, враховуючи характер та обсяг заподіяної позивачці моральної шкоди, глибину та тривалість її моральних страждань внаслідок порушення розумних строків розгляду звернень, а також визнання у судовому порядку протиправною бездіяльності відповідача щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит, що призвело до необхідності звернення позивачки до суду,  районний суд дійшов висновку, що достатньою компенсацією відшкодування моральної шкоди буде стягнення на користь ОСОБА_1 500 грн. При цьому суд навів, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження заявленого нею розміру моральної шкоди.
Суд апеляційної інстанції погоджується з прийнятим висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що ОСОБА_1 , 1972 року народження, є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 24 жовтня 2018 року (а.с. 54). З копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 вбачається, що позивачка отримує два види пенсії: у зв`язку з інвалідністю ІІ групи з дитинства та у разі втрати годувальника (а.с. 54).
За даними, які зазначає позивачка у своєму позові та в апеляційній скарзі, адресою її проживання є АДРЕСА_1 (а.с. 1-9, 43-53).
16 січня 2021 року до виконавчого комітету Прилуцької міської ради від ОСОБА_1 надійшов запит про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Прилуки вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель та споруд.
За результатами розгляду запиту відповідачем на ім`я ОСОБА_1 був направлений лист від 01 лютого 2021 року, у якому містилась інформація про відсутність на території м. Прилуки вільних земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку. Однак зазначеного листа позивачка особисто не отримала. 
Наведені обставини встановлені рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Прилуцької міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію. Зобов`язано виконавчий комітет надіслати ОСОБА_1 відповідь на запит від 16 січня 2021 року з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду (а.с 10-12). Дійшовши такого висновку, суд указав, що відповідно до норм ЗУ «Про доступ до публічної інформації» право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а ще і право на своєчасне її отримання.
31 березня 2021 року на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року виконавчий комітет Прилуцької міської ради письмово повідомив ОСОБА_1 про відсутність на території м. Прилуки вільних земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с. 24). 
Звернувшись з позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначала, що моральні страждання заподіяні їй протиправною бездіяльністю виконавчого комітету Прилуцької міської ради, а саме, несвоєчасним наданням відповіді на її запит щодо наявності вільної землі для будівництва, які викликали у неї негативні емоції та переживання, постійну психоемоційну напруг, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, також було витрачено багато часу та сил на захист порушеного права. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 3 Конституції України проголошує, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Це конституційне положення більшу конкретизацію знаходить у ст. 56 Основного Закону, яка закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною  шкодою  слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних  явищ, заподіяних фізичній чи юридичній   особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до  чинного  законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у  приниженні  честі,  гідності,  престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через   неможливість продовження активного  громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності  обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди  підлягають: наявність такої  шкоди, протиправність діяння її  заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням  заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати,  чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму ВСУ).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування та їх посадовими особами визначені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Застосовуючи положення ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.
Так, за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, також отримує пенсію по втраті годувальника.
У січні 2021 року позивачка звернулася до виконавчого комітету Прилуцької міської ради із запитом про надання інформації щодо наявності на території м. Прилуки вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову житлового будинку. Не отримавши своєчасно відповіді, ОСОБА_1 оскаржила таку бездіяльність органу місцевого самоврядування до суду. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Прилуцької міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію.
На переконання позивачки, саме через протиправну бездіяльність державного органу, яка змусила її відстоювати свої права у судовому порядку, вона постійно перебувала у стресовому стані, зазнавала неймовірних душевних страждань, був порушений стан душевної рівноваги, для відновлення якого їй доводилося докладати додаткові вольові та фізичні зусилля, у зв`язку з чим була позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям. Указані обставини є доводами позову про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу місцевого самоврядування.
Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких  наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.
За таких обставин, на переконання колегії суддів, доводи ОСОБА_1 про завдання їй моральної шкоди протиправною бездіяльністю виконавчого комітету Прилуцької міської ради, що встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди за рахунок відповідача. 
Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди у сумі 500 грн, яку належить стягнути на користь позивачки, суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, врахував характер та обсяг заподіяної останній моральної шкоди, глибину та тривалість її моральних страждань внаслідок порушення розумних строків розгляду її звернення, а також визнання у судовому порядку протиправною бездіяльності відповідача щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит, що призвело до необхідності звернення позивачки до суду,  
Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі,  гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною  дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується фізичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. 
Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. 
На думку колегії суддів, з урахуванням встановлених обставин справи, характеру та обсягу душевних страждань позивачки, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, розмір моральної шкоди у сумі 500 грн судом першої інстанції визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості, й підстав для його збільшення не вбачається.
Крім цього, колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_1 із запитами на надання публічної інформації щодо наявності вільних земельних ділянок зверталась до органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів неодноразово. При цьому, такі звернення були адресовані у різні населені пункти, які розташовані майже у всіх регіонах України. В подальшому, за результатами таких звернень вона зверталась до суду з позовами про визнання бездіяльності відповідного органу протиправною, а згодом подавала позови про відшкодування завданої їй моральної шкоди. Такі справи у значній кількості були розглянуті судами, починаючи з 2020 року, про що свідчать дані ЄДРСР, які наявні у відкритому доступі.
З аналізу порядку дій позивачки та встановленої судом хронології подій вбачається, що на момент направлення запиту на публічну інформацію до виконавчого комітету Прилуцької міської ради (січень 2021 року) ОСОБА_1 достеменно була обізнана з процедурою направлення запитів, строками та порядком надання відповіді на нього, а також з порядком звернення до суду та черговістю подання позовів. Крім того, враховуючи однотипність поданих нею позовів, наявні підстави для висновку про їх шаблонність. Отже, позивачка була обізнаною та підготовленою до можливих негативних наслідків опрацювання її запиту та необхідною кількістю зусиль та часу на можливе відновлення свого порушеного права, що виключає можливість стверджувати про наявність у ОСОБА_1 негативних переживань, стану постійної психоемоційної напруги, важкості виконання повсякденних обов`язків, тимчасової відірваності від активного суспільно-політичного життя громади міста, зниженого та нестійкого настрою, нервозності, дратівливості, порушення сну, гіпертонічних криз, побоювання про майбутній стан здоров`я.
Наведене вище обумовлено тим, що будь-яка особа за своїми індивідуальними психологічними властивостями внаслідок неодноразового повторення однотипних дій у подібних ситуаціях набуває певні звички виконання таких дій та підвищує емоційний бар`єр вразливості, підвищує поріг чутливості до однотипних порушень. Отже, з урахуванням того, що такі дії стосувались звернення до органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, з прогнозованим для ОСОБА_1 подальшим зверненням до суду, вбачаються підстави стверджувати, що такі звернення для позивачки набули характеру звичних справ, що суттєво мінімізує рівень її душевних страждань. Доказів фактичного погіршення стану здоров`я та/або порушення нормальних життєвих зв`язків позивачкою ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду надано не було.
За даними ЄДРСР, на явними у відкритому доступі, судовими рішеннями у період 2020-2021 років з виконавчих комітетів органів місцевого самоврядування багатьох регіонів України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди за однотипними як у даній справі позовами було стягнуто: 2 000 грн (справа № 750/7355/20), 1 000 грн (справа № 610/2104,20), 1 000 грн (справа № 328/1768/20), 1 000 грн (справа № 610/2577/20), 1 000 грн (справа № 766/15328/20), 3 000 грн (справа № 127/19592/20), 500 грн (справа № 607/15120/20), 1 000 грн (справа № 315/1265/20), 500 грн (справа № 589/3643/20), 1 000 грн (справа № 404/5740/20), 1 000 грн (справа № 629/258/21), 2 000 грн (справа № 569/16473/20), 1 000 грн (справа № 937/6115/20), 1 000 грн (справа № 527/472/21), 700 грн (справа № 490/161/21), 3 000 грн (справа № 405/1823/21), 2 000 грн (справа № 577/2133/21), 3 000 грн (справа № 733/675/21), 3 000 грн (справа № 495/6633/21), 3 000 грн (справа № 585/2287/21), 3 000 грн (справа № 459/2642/21), 800 грн (справа № 705/453/21).
Верховний Суд у своїй постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц наголосив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
На переконання колегії суддів, неодноразові звернення ОСОБА_1 на протязі кількох років з однотипними позовами про відшкодування моральної шкоди та наявність чисельних судових рішень про часткове задоволення заявлених вимог може привести саме до безпідставного збагачення позивачки, що суперечить наведеній вище правовій позиції Верховного Суду.    
Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла до переконання, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.               
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 грудня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Повний текст постанови складено 04 лютого 2022 року.         

Головуюча:                                           Судді: