П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 березня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/8442/21	

Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
ухвала суду першої інстанції прийнята у
м. Одеса, 17 грудня 2021 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправними та скасування постанов від 20.03.2018 головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Щеглової Є.В. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 646036,58 грн. на користь Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області по виконавчому провадженню ВП №50663064; постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Носенка С.Б. про арешт майна боржника від 21.03.2018 по ВП №56028523; постанови заступника начальника ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУМЮ (м.Одеса) Коржової Ю.Е. про арешт майна боржника від 27.04.2020 по ВП №56028523, а саме: 1/2 частки ізольованої квартири АДРЕСА_1 , що складається із чотирьох житлових кімнат, житловою площею 94,7 кв.м. та підсобних приміщень, загальною площею 185,5 кв.м.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 20.03.2018р. про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженню №50663064 у розмірі 646 036,58грн.
Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенко Сергія Борисовича від 21.03.2018р. у виконавчому провадженні №56028523 про арешт майна боржника.
Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коржової Ю.Е. від 27.04.2020р. у виконавчому провадженні №56028523 про арешт майна боржника.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2021р. було залишено без змін.
03.08.2021р. представник ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.
В обґрунтування зазначеної заяви про ухвалення додаткового рішення від 03.08.2021р. представник позивача вказав, що ухвалюючи судове рішення у даній справі, Одеський окружний адміністративний суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., хоча позивач разом з позовом надавав документи, які підтверджують такі витрати на правничу допомогу. Приймаючи до уваги задоволення судом адміністративного позову ОСОБА_1 враховуючи надані представником позивача документи у підтвердження надання позивачу правничої допомоги пов`язаної із розглядом цієї справи у суді першої інстанції, вважав наявними підстави для стягнення з відповідача таких витрат.
Листом Одеського окружного адміністративного суду № 420/8442/21/ 55836/21 від 09.08.2021р. повідомлено позивача, що згідно відомостей КП «ДСС» , справа №420/8442/21 за вих. №420/8442/21/47135/21 від 09.07.2021р. була направлена до П`ятого апеляційного адміністративного суду та станом на 09.08.2021р. до Одеського окружного адміністративного суду не поверталась і заява про ухвалення додаткового рішення може бути розглянута судом після повернення вищевказаної справи до Одеського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021р., у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення по справі №420/8442/21 - відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивачем за підписом представника на зазначену ухвалу подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, просить скасувати ухвалу та прийняти нове рішення про задоволення заяви представника ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у зв`язку з розглядом справи №420/8442/21 у суді першої інстанції, ОСОБА_1 було понесено витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 10000,00 грн., які відповідно ч.7 ст.139 КАС України підтверджуються наданими належним чином оформленими документами. жодних заперечень з приводу розміру таких витрат та заявленої до відшкодування суми 10000,00 грн. від відповідача у справі не надходило. 
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності у матеріалах справи акту приймання-передачі робіт із зазначенням обсягу наданих послуг та часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, що підписаний сторонами договору про надання правничої допомоги, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн. є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та складності справи.
Надаючи оцінку обґрунтованості висновку суду першої інстанції колегія суддів враховує наступне.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Крім іншого, відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Слід також зазначити, що за змістом ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «ПАВЕРЛЕКС» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 31.03.2021р., пунктом 1.1 якого визначено, що об`єднання за дорученням Клієнта та в його інтересах, зобов`язується надати останньому правову (правничу) допомогу, а Клієнт зобов`язується сплатити за це гонорар. 
Згідно п.п.1.2, 1.4 вказаного Договору, під правовою допомогою у цьому договорі розуміється юридичний захист прав та інтересів Клієнта щодо скасування арештів наявних на нерухомому майні, що належить Клієнту на праві приватної власності, а саме Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 . Для цілей цього договору правова допомога може надаватись в таких видах: консультації та роз`яснення, з юридичних питань, усі письмові довідки щодо законодавства, з питань, що пов`язані з предметом правової допомоги; складання позовів, заяв, скарг, клопотань та інших документів правового характеру; посвідчення копій документів у справах, які веде об`єднання; здійснення представництва та ведення справ в суді, інших державних органах перед фізичними та юридичними особами; виконання Адвокатських обов`язків відповідно до кримінально-процесуального законодавства; інші види юридичної допомоги, що не передбачені цим договором, однак є необхідними для його належного виконання.
У п. 2.4 Договору сторонами узгоджено, що на вимогу клієнта Адвокат надає йому звіт про виконану роботу та акт приймання-здачі наданих послуг за певний період.
Пунктом 3 вказаного Договору визначено права та обов`язки сторін зазначеного договору, серед яких: ведення справ в судах України зі всіма правами, що надані Клієнту, як учаснику процесу; представляти і захищати права та інтереси Клієнта в усіх органах, підприємствах, установах, організаціях, перед юридичними або фізичними особами; складати, підписувати, подавати заяви, скарги, запити, клопотання та інші письмові документи; збирати відомості про факти, які можуть бути використані як докази у справі тощо.
Згідно з п. 5 договору, гонорар являється єдиною формою отримання Об`єднанням винагороди за надання правової (правничої) допомоги Клієнтові. Розмір гонорару та порядок його сплати визначається в окремому додатку до цього Договору.
31.03.2021р. між Адвокатським об`єднанням «ПАВЕРЛЕКС» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 31.03.2021р., яким зокрема розділ 5 «Гонорар та фактичні витрати. Порядок їх обчислення і внесення» доповнено п. 5.4 наступного змісту:
« 5.4 Розмір гонорару за надання правничої допомоги за цим договором складає 10000,00 грн. які Клієнт сплачує Об`єднанню протягом одного місяця після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили. У разі наявності потреби ведення справи в суді апеляційної та касаційної інстанції, розмір гонорару та порядок його сплати визначаються в окремому додатку до цього Договору».
В підтвердження виконання умов зазначеного вище договору, представником позивача надано копії: договору про надання правової допомоги від 31.03.2021р., додаткового договору від 18.05.2021р. до договору про надання правової (правничої) допомоги від 31.03.2021р.
Колегія суддів звертає увагу на те, що дійсно серед наданих представником позивача документів відсутній акт приймання-передачі робіт із зазначенням обсягу наданих послуг та часу витраченого адвокатом на виконання робіт.
Так само й відсутні платіжні документи, які б підтверджували фактичну оплату правничої допомоги.
Разом з тим, надання таких документів, на переконання колегії суддів, не є обов`язковою умовою для розподілу судових витрат.
Судова колегія зазначає, що вимогами безпосередньо самого договору про надання правової (правничої) допомоги від 31.03.2021р., який було укладено позивачем з Адвокатським об`єднанням «ПАВЕРЛЕКС», сторони погодили, що звіт про виконану роботу та акт приймання-здачі наданих послуг за певний період надається адвокатом на вимогу Клієнта. Втім, ОСОБА_1 , як наголошує апелянт у своїй скарзі, не виставляла вимоги до адвокатів АО «ПАВЕРЛЕКС» щодо надання їх акту приймання-здачі наданих послуг. А відтак такий документ не надавався ані позивачці, ані до суду.
До того ж, за правилами п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, як було зазначено вище, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Отже, для цілей розподілу судових витрат на правничу допомогу мають бути підтверджені саме обсяг наданих послуг та їх вартість.
В той час фактична оплата таких послуг може бути здійснена вже після вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена, окрема, в постановах від 18 серпня 2021 року у справі № 640/11204/19 та від 02 грудня 2021 року у справі № 420/2381/21.
Колегія суддів враховує посилання позивача на додатковий договір від 18.05.2021р., згідно якого сторони дійшли згоди, що за надану правову (правничу) допомогу ОСОБА_1 сплачує гонорар у фіксованому розмірі з відкладальною обставиною - набрання рішенням законної сили.
З огляду на надані представником позивача документи, апеляційний суд вважає доведеним понесення позивачкою у даній справі витрат на отримання правничої допомоги, пов`язаної з розглядом її справи в суді першої інстанції.
Суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані вище обставини, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, зокрема й в частині посилання апелянта на відсутність заперечень відповідача стосовно суми заявленої до відшкодування правничої допомоги, судова колегія враховує, що згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 липня 2021 року у справі № 420/7028/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми відшкодування, опираючись на висновки висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Судова колегія зазначає, що дана справа є справою незначної складності, відтак заявлена позивачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. є неспівмірною, зокрема, зі складністю справи та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.
Оцінивши рівень заявлених до відшкодування витрат позивача на правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції, з урахуванням того, що такі витрати понесені фактично, а також співмірність послуг категорії складності справи та пропорційності витраченого часу, об`єму наданих послуг, їх необхідності колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, зменшивши при цьому їх розмір та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу понесено під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, у розмірі 4000,00 гривень.
Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, колегія судів вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача за апеляційний перегляд судового рішення у розмірі 4000 грн.
Відтак, наявні підстави для часткового задоволення заяви представника позивача.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення у справі, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми процесуального права, відтак, оскаржувана ухвалу суду підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про часткове задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення.
Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 243, 250, 252, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі № 420/8442/21 - скасувати.
Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄДРПОУ 43315529, адреса: 65091, м. Одеса, вул.Разумовська, 37) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Димерлій О.О.