ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/28149/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  26 січня 2022 року                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                               Ганечко О.М.,
суддів                                                                                                         Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовомПервинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до Кабінету Міністрів України, третя особа - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про заборону вчиняти певні дії, 

     В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до Кабінету Міністрів України, третя особа - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про заборону Кабінету Міністрів України чинити будь-які дії, направлені на приватизацію АТ КБ «Приватбанк».
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 р. відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду про відмову у відкритті провадження у справі, первинна профспілкова організація подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 26.01.2022 учасники справи не з`явились, будучи повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не заснований на владних/управлінських функціях відповідача, має приватноправовий характер, зачіпає трудові права працівників банку, з огляду на що, не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. 
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір,  публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій  (частина перша  статті 4 КАС).
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів  законом  встановлено інший порядок судового провадження.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).
Як самостійно зазначає позивач в позовній заяві, обгартовуючи наявність порушеного права, приватизація АТ КБ «Приватбанк» позбавляє його співробітників правових гарантій збереження робочих місць, через що вони зацікавлені у запобіганні такої приватизації. Таким чином, позивач не погоджується не із самою по собі приватизацією КБ «Приватбанк», про що також зазначає в позовній заяві, а із тим, що за наслідками приватизації можуть бути порушені трудові права працівників банку.
За даних обставин, Кабінет Міністрів України не наділений владними управлінськими функціями по відношенню до банку та позивача, при цьому, що  єдиним акціонером Банку, якому належать 100% акцій банку, є держава в особі Кабінету Міністрів України. Відповідач, у даному випадку, реалізує корпоративне управління банком (держава реалізує свої права власника Банку).
Оскільки учасниками цього спору є первинна профспілкова організація (позивач), Роботодавець (банк) та Управитель (держава в особі Кабінету Міністрів України), а спір виник у зв`язку з можливим не дотриманням/порушенням прав працівників банку через певні дії відповідача у майбутньому, то цей спір за заявлених у позовній заяві обставин є трудовим та віднесений до розгляду за правилами цивільного судочинства. У разі незгоди з діями/рішеннями відповідача, вчиненими саме як акціонером банку, позивач має право звернутись з позовом до суду за правилами господарського судочинства.
Відтак, враховуючи те, що відповідач у межах спірних правовідносин не здійснює владних управлінських функцій, а відносини, що склалися між сторонами, не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контрольних функцій однією стороною стосовно іншої, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі за заявленим позовом, на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для відкриття провадження у даній справі, а наведені аргументи стороною апелянта не вказують на наявність передбачених процесуальним законодавством підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити, а ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 19, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                     О.М. Ганечко 
        Судді                                                                                                             В.В. Кузьменко 
                                                                                                    Я.М. Василенко