П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 р.	м.Одеса	Справа № 654/1827/21	
Головуючий в 1 інстанції: Третьякова І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Шевчук О. А., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24 червня 2021 року серії ДП18 №590410, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, у сумі 680 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП.
Зокрема, вказує на те, що не керував транспортним засобом, який має несправності або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.
До того ж, позивач вважає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення до адміністративної відповідальності відповідними доказами. Однак такі докази відсутні.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 жовтня 2021 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення щодо керування транспортним засобом, який мав технічні несправності, а саме – фото або відеофіксації за допомогою технічних приладів або технічних засобів суб`єктом владних повноважень не надано.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу.
У скарзі апелянт посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Так, у доводах апеляції скаржник наполягає на порушенні позивачем ч.2 ст.121 КУпАП, оскільки останній керував транспортним засобом на вітровому склі якого наявні тріщини в зоні роботи склоочисників.
Скаржник вважає, якщо поліцейський не надав відеозапис факту правопорушення, це не означає, що особа, яка вчинила проступок має уникнути адміністративної відповідальності, враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок.
На думку апелянта, достатнім доказом правомірності свого рішення є відповідні пояснення поліцейського, який прийняв оскаржувану постанову та свідчення поліцейських свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який прийняв оскаржувану постанову.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, але в судове засідання не з`явились, що надає суду апеляційної інстанції, відповідно до статті 311 КАС України, розглянути справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи свідчать про таке.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.06.2021 серії ДП18 №590410 ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 грн.
Зміст вказаної постанови свідчить про те, що 24.05.2021 об 11:55 год. в м. Дніпро по вул. Пастера, поблизу буд. 18, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes 530» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що використовується з надання послуги з перевезення пасажирів, який мав технічні несправності – тріщини на лобовому склі в межах дії склоочисників.
Отже, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало порушення останнім вимог ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» (далі – ДСТУ 3649:2010).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Аналіз судового рішення свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування спірної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки суб`єктом владних повноважень не доведено належними доказами порушення позивачем вимог ч.2 ст.121 КУпАП.

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи таке.
Підпунктом 6.8.5 пункту 6.8 ДСТУ 3649:2010 передбачено, що на вітровому склі колісного транспортного засобу не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.
Відповідно до частини 1 статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно частини 2 статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У доводах апеляційної скарги скаржник посилається на те, що ним доведено факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП.
Так, в апеляції скаржник указує на те, що достатнім доказом правомірності свого рішення є відповідні пояснення поліцейського, який прийняв оскаржувану постанову та свідчення поліцейських свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який прийняв оскаржувану постанову.
Надаючи оцінку таким доводам апеляції, колегія суддів виходить з такого.

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:
-          дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;
-          транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);
-          технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);
-          розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;
-          відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись суб`єктом владних повноважень певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.
Слід зазначити, що, в силу вимог статті 251 КУпАП, візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення правил дорожнього руху.

Колегія суддів вважає, що суб`єкт владних повноважень не надав доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, а саме: фото- або відеозапис правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (фото- або відеозаписом правопорушення).

Про те, що суб`єкт владних повноважень повинен довести належними доказами, зокрема, фото- або відеозаписом, скоєння водієм адміністративного правопорушення, зазначено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).

Крім того, зміст оскаржуваної постанови свідчить про те, що остання не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- або відеозапис правопорушення, що не відповідає положенням статті 283 КУпАП, яка передбачає, які відомості повинна містити постанова по справі про адміністративне правопорушення.
Аналогічна правова позиція з приводу відсутності посилання в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, неодноразово наводилась Верховним Судом у постановах від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а, від 15.11.2018 року по справі № 524/7184/16-а та від 13.02.2020 року по справі №524/9716/16-а.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).
Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1)
Оскільки суб`єктом владних повноважень не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та спростовуються викладеними вище обставинами справи.

Слід також вказати, що апелянт, посилаючись на свідчення поліцейських свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який прийняв оскаржувану постанову, не надає такі свідчення в письмовому вигляді.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, КАС України надає суду право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення від 24 червня 2021 року серії ДП18 №590410 за ч.2 ст.121 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення.
Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             О. А. Шевчук

суддя                                                             Л. П. Шеметенко