КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №367/7692/17                                       Головуючий у 1 інстанції: Мерзлий Л.В.
Провадження №22-ц/824/479/2022                  Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
25 січня 2022 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  (судді-доповідача)                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                     Сліпченка О.І., Сушко Л.П.
за участю секретаря                                     Стеблиненко А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Кушнірука Вілорія Мар`яновича представника ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС СІТІ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Наталії Миколаївни про визнання недійсним та скасування договору купівлі продажу квартири, державної реєстрації прав та їх обтяжень, визнання права власності на 1/2 частину квартири,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «АВЕРС СІТІ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. про визнання недійсним та скасування договору купівлі продажу квартири, державної реєстрації прав та їх обтяжень, визнання права власності на 1/2 частину квартири, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: 
-  визнати недійсним та скасувати Договір купівлі-продажу квартири від 29 липня 2013 року; 
-  визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;
-  витребувати 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 ;
-  визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №18209622 від 22 грудня 2014 року на квартиру АДРЕСА_2 , відповідно до якої зазначена квартира рахується за ОСОБА_3 .
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 04 серпня 2006 року по 20 жовтня 2011 року, який розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2011 року. 
07 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції» укладено Договір бронювання об`єкта нерухомості №G260-B2 від, а саме: однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Даний договір був укладений за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_1 .
Для виконання Договору бронювання об`єкта нерухомості №G260-Б2В від 07 серпня 2006 року з ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №G260-К2К-40-6 від 07 серпня 2006 року, на підставі якого придбано 4948 штук цінних паперів за 227 135 грн 47 коп.
Для придбання цінних паперів 22 грудня 2006 року з ПАО КБ «Надра» укладено Кредитний договір №205/П/ПР/2006-840, зобов`язання за яким виконані до розірвання шлюбу між сторонами, а саме, 06 січня 2010 року.
У зв`язку з припиненням діяльності юридичної особи ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції», яка зобов`язалась передати заброньований об`єкт нерухомості, TOB «АВЕРС-СІТІ» взяло на себе зобов`язання з передачі об`єкта нерухомості, про що свідчить Договір про відступлення права вимоги за договором бронювання об`єкта нерухомості G260-B2 від 07 серпня 2006 року.
Після реєстрації та отримання відповідних документів TOB «АВЕРС-СІТІ» виконало свої зобов`язання перед інвестором за договорами відступлення права вимоги та договором про зарахування зустрічних однорідних вимог.
22 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та TOB «АВЕРС-СІТІ» укладено Попередній договір №G260 з метою в майбутньому обов`язково укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири та прийняти у власність від продавця однокімнатну квартиру під будівельним АДРЕСА_4 . Даний договір був укладений за письмовою згодою чоловіка покупця ОСОБА_1 .
Протягом дня з моменту нотаріального посвідчення Попереднього договору сторони сплатили забезпечувальний внесок на рахунок продавця у розмірі 227 135,47 грн повної вартості однокімнатної квартири, тим самим виконавши свої зобов`язання перед продавцем.
Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо поділу спільного майна подружжя. 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: TOB «АВЕРС-СІТІ», про поділ спільного майна подружжя, залишеним ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року без змін, вирішено поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набуте за час перебування у шлюбі наступним чином: виділити ОСОБА_1 1/2 прав покупця, передбачених Попереднім договором №G260 від 22.08.2011 року; виділити ОСОБА_2 1/2  прав покупця, передбачених Попереднім договором №G260 від 22.08.2011 року.
У квітні місяці 2016 року ОСОБА_1 дізнався, що квартира під будівельним №259 , загальною площею 46,6 кв.м, передана у власність ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29 липня 2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «АВЕРС-СІТІ».
ТОВ «АВЕРС-СІТІ» повідомило листом від 25 жовтня 2016 року №25/10-1, що зміна будівельного номера 259 однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_6 , яка передана колишній дружині, відбулася внаслідок проведення інвентаризації приміщень корпусу 1, секції 4 по АДРЕСА_7 . КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» почали нумерацію квартир зліва направо, що і призвело до зміни нумерації квартир. 
Таким чином, спірну квартиру його колишня дружина отримала на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29 липня 2013 року, порушуючи при цьому зобов`язання, визначені умовами Попереднього договору №G260 від 22 серпня 2011 року, згідно яких вартість квартири оплачена спільними коштами подружжя, отже, належить їм на праві спільної сумісної власності в рівних частинах, та без згоди позивача подарувала її своїй матері ОСОБА_3 згідно Договору дарування від 22 грудня 2014 року, реєстраційний №1629, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Тіщенко Н.М.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , та про зобов`язання ТОВ «АВЕРС СІТІ» укласти договір купівлі-продажу даної квартири залишено без розгляду.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС СІТІ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Наталії Миколаївни про визнання недійсним та скасування договору купівлі продажу квартири, договору дарування квартири та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції адвокат Кушнірук В.М. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог вказував, що позивачем було надано рішення Святошинського районного суду м Києва від 27 серпня 2015 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м Києва від 19 листопада 20l5 року, яким встановлені дійсні обставини справи, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 04 серпня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2011 року був розірваний. Цим рішенням встановлений факт, що протягом періоду перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали Договір бронювання об`єкта нерухомості №G-260-2В спочатку з ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції», а в подальшому Договір №G260 з ТОВ «Аверс-Сіті». Також встановлено факт виконання умов зазначеного договору та сам механізм виконання. У зв`язку з цим суд першої інстанції визнав право покупця по 1/2 частині за Попереднім договором №G260. Крім того, виконання Договору №G260 від 22 серпня 2011 року, укладеного подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не заперечується відповідачами.
Зазначав, що договір бронювання об`єкта нерухомості та попередній договір укладалися за згодою чоловіка ОСОБА_1 . Договір купівлі-продажу квартири вчинявся на виконання умов попереднього договору. Відтак, при укладенні договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 не мала відповідних повноважень та діяла з метою позбавлення позивача права на 1/2 частини квартири.
У судовому засіданні адвокат Кушнірук В.М. представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Адвокат Зорін О.В. представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити.
Представник ТОВ «Аверс-Сіті» та приватний нотаріус Київського нотаріального округу Тіщенко Н.М. в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2006 року. 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано.
07 вересня 2006 року між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» було укладено Договір бронювання об`єкта нерухомості №G260-Б2, однокімнатної квартири, яким погоджено та визначено особливості реалізації права на придбання об`єкта у власність відповідача ОСОБА_2 при погашенні пакету цінних паперів, умови та порядок бронювання об`єкта.
Пунктом 1.2 Договору бронювання передбачено, що об`єкт бронюється за умови придбання відповідачем ОСОБА_2 пакету цінних паперів в кількості, визначеній у п.1.4 цього Договору, за формулою: кількість кв.м загального житлового приміщення поділена на 0,01 кв.м дорівнює необхідній кількості облігацій.
Для виконання Договору бронювання об`єкта нерухомості №G260-Б2В від 07 вересня 2006 року з відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №G260-К2К-40-6 від 07 вересня 2006, на підставі якого було придбано 4948 штук цінних паперів за 227 135 грн 47 коп.
Для придбання цінних паперів 22 грудня 2006 року між відповідачем ОСОБА_2 та ПАО КБ «Надра» було укладено Кредитний договір №205/П/ПР/2006-840, зобов`язання за яким були виконані 06 січня 2010 року.
22 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_2 відступила право вимоги за Договором бронювання об`єкта нерухомості №G260-Б2 від 07 вересня 2006 року, уклавши попередній договір з ТОВ «АВЕРС СІТІ» №G260 для оформлення в майбутньому договору купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , ціна якої становить 227 135 грн 47 коп., що складає вартість придбаних цінних паперів.
Судом першої інстанції також було встановлено, що 29 липня 2013 року між ТОВ «Аверс-Сіті» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно із п.2 вказаного Договору квартира АДРЕСА_1 , належала ТОВ «Аверс-Сіті» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 07 грудня 2012 року виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради на підставі рішення №270 від 22 вересня 2011 року.
Відповідно до п 3 Договору купівлі-продажу продаж вказаної квартири вчинено за 213 914 грн 97 коп. 
22 грудня 2014 року ОСОБА_2 подарувала спірну квартиру своїй матері відповідачу ОСОБА_3 на підставі Договору дарування квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М та зареєстрований у реєстрі за номером 1629, що підтверджується копією вказаного договору.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 листопада 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «АВЕРС-СІТІ», про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділено по 1/2 частині кожному прав покупця, передбачених Попереднім договором №G260-Б2 від 22 серпня 2011 року.
Також судом першої інстанції встановлено, що однокімнатна квартири АДРЕСА_3 була вже предметом судового розгляду.  
За результатами розгляду рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2016 року в справі №759/7147/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М., ТОВ «АВЕРС-СІТІ», про визнання недійсним договору дарування було відмовлено. 
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позову враховуючи наступне.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 листопада 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «АВЕРС-СІТІ», про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділено по 1/2 частині кожному прав покупця, передбачених попереднім договором №G260-Б2 від 22 серпня 2011 року.
За результатами зазначеного розгляду позивач ОСОБА_1 жодних дій на укладання окремого договору із забудовником спірної квартири не здійснив, строки будівництва не відслідковував, під час та по закінченню будівництва до забудовника не звертався, відповідні правовстановлюючі документи не отримувались.
Як слідує з пояснень представника ОСОБА_1 в судовому засіданні 25 січня 2022 року, що підтверджується звукозаписом, ОСОБА_1 ніхто не повідомив про хід будівництва та його закінчення, необхідність звернення до забудовника з питань отримання документів.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в цілому провів ретельне дослідження наявних у справі доказів та певних обставин.  
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Матеріалами справи встановлено, що позивач не реалізував своє право 1/2 частини покупця встановлене рішенням суду, та не набув будь якого права на майнове право та/або право власності на 1/2 частину спірної квартири.
Апеляційний суд вважає, що правових підстав для пред`явлення вимоги щодо захисту свого права власності він не має. 
З огляду на зазначене суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права і правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Кушнірука Вілорія Мар`яновича представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови суду складено 27 січня  2022 року.

Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                      О.І. Сліпченко

                                                                                                Л.П. Сушко