СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року                                      м. Харків                        Справа № 922/2453/20  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання  Ярош В.В.

за участю представників:
позивач - представник позивача, Гура О.В.;  
відповідач  - Франковський Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ФОП Кугна В.І. (вх. №3530Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 18 серпня 2021 року (повний текст підписано 30.08.2021, суддя Пономаренко Т.О.) та на додаткове рішення від 08 вересня 2021 (повний текст складено 15.09.2021) по справі №922/2453/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Кугна Володимира Івановича, м. Харків 
до Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій", м. Харків
про стягнення заборгованості та розірвання договору, - 

                 ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець Кугно Володимир Іванович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій", в якій просив суд:
- стягнути з відповідача на користь позивача 23 380,00 грн. за договором №08/18 від 17.04.2018, з яких: сума основної заборгованості у розмірі 22681,96 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 17.04.2020 по 04.08.2020 у розмірі 584,50 грн.; інфляційні збитки за період з 17.04.2020 по 04.08.2020 у розмірі 113,54 грн.;
- розірвати договір №08/18 від 17.04.2018 укладений між ПАТ "Харківське підприємство автобусних станцій" та Фізичною особою-підприємцем Кугно Володимиром Івановичем.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх зобов`язань, визначених пунктом 4.3 договору про продаж квитків і надання послуг на автостанціях від 17.04.2018 №08/18, щодо проведення розрахунків по договору. 
Рішенням господарського суду Харківської області від 09.10.2020 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 22.10.2020 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кугно Володимира Івановича на користь Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 550,00 грн.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 рішення господарського суду Харківської області 09.10.2020 та додаткове рішення господарського суду Харківської області 22.10.2020 по справі №922/2453/20 залишено без змін.
Додатковою постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кугно Володимира Івановича на користь Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.04.2021 рішення Господарського суду Харківської області від 09.10.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 у справі №922/2453/20 скасовано. Справу №922/2453/20 передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
При цьому, за висновком судової колегії Верховного Суду, висновок судами зроблено без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", викладених в постановах Верховного Суду у справах №№ 913/785/17, 918/289/19, 915/531/17.
Водночас, в оскаржуваних судових рішеннях відсутні висновки судів про те, що наведені відповідачем форс-мажорні обставини об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, які за доводами позивача виникли до припинення регулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом у приміському та міжміському внутрішньо обласному сполученні у зв`язку із запровадженням протиепідемічних заходів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19".
Під час нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Харківської області від 18.08.2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Додатковим рішенням суду від 08.09.2021 року клопотання Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" задоволено, стягнуто з ФОП Кугна В.І. на користь АТ "Харківське підприємство автобусних станцій" суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17400 грн.
ФОП Кугно В.І. з рішенням і додатковим рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального і процесуального права під час його винесення, просить скасувати рішення та додаткове рішення, прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 року поновлено позивачу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення  та додаткового рішення суду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, призначено справу до розгляду на 24.01.2022 року об 11:00 год.
Через канцелярію суду 29.12.2021 р. відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. 15235), в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судове засідання з`явились учасники справи.
Позивач підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити; відповідач проти задоволення скарги запречував з посиланням на законність і обґрунтованість рішення суду обставинам справи. 
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2018 між Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Кугном Володимиром Івановичем (перевізник) укладено договір №89 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.
Згідно із пунктом 1.1 Договору №89, замовник надає перевізникові право на перевезення пасажирів на міжміському автобусному маршруті загального користування Сахновщина (АС) - Харків (АС-1) через Красноград, а перевізник зобов`язується здійснювати перевезення пасажирів та багажу за зверненням будь-якої особи на умовах передбачених договором. 
Пунктом 1.2 Договору №89 сторони визначили умови організації перевезень, зокрема, кількість рейсів, протяжність маршруту, час відправлення та прибуття тощо.
Згідно з п. 1.3 Договору №89, перевезення здійснюються первізником за умови наявності діючої ліцензії (наказу Державної служби України з безпеки на транспорті № 1280 від 29.12.2017) такими транспротнтими засобами: 1) SETRA S 215 державний № НОМЕР_1 VIN-код НОМЕР_2, 1993 року випуску, з пасажиромісткістю 54/53 чоловіка (з місцем/без місця водія); 2) SETRA S 215 державний № НОМЕР_2 VIN-код НОМЕР_1 , 1993 року випуску, з пасажиромісткістю 50/49 чоловіка (з місцем/без місця водія).
Відповідно до пункту 2.4.7 Договору №89 перевізник зобов`язаний забезпечувати відправлення чи прибуття автобусів приміського (міського) автобусного маршруту загального користування тільки з автостанцій та із зупинок, передбачених паспортом приміського (міжміського) автобусного маршруту. Згідно із пунктом 6.1 договору № 89 цей договір діє з 17 березня 2018 року по 16 березня 2023 року включно і подовженню не підлягає.
У відповідності до п. 6.1 договору від 16.03.2018 № 89, договір діє з 17.03.2018 по 16.03.2023.
Додатковою угодою №1 від 28.05.2020 до договору від 16.03.2018 № 89 сторони змінили маршрут на "Сахновщина (АС) - Харків (АС "Холодна Гора") через Красноград" та умови організації перевезень, зокрема збільшили протяжність маршруту.
Згідно із пунктом 1.8.4 статуту Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" до складу Товариства (без права юридичної особи) входять відокремлені виробничі структурні підрозділи (автостанції, касові та касово-диспетчерські пункти), розташовані в місті Харкові та Харківській області та інші об`єкти, що йому належать.
Згодом, 17.04.2018 між Фізичною особою-підприємцем Кугном Володимиром Івановичем (далі - перевізник) та Акціонерним товариством "Харківське підприємство автобусних станцій" було укладено договір про продаж квитків і надання послуг на автостанціях № 08/18.
Згідно із пунктом 1.1 Договору №08/18 предметом договору є надання послуг і виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям автобусів та пасажирів автобусних маршрутів згідно з затвердженими розкладами руху на автостанціях міста Харкова та Харківської області, які входять до складу Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій".
У відповідності до пункту 1.2 Договору № 08/18 Акціонерне товариство "Харківське підприємство автобусних станцій" надає перевізникові послуги, пов`язані з відправленням і прибуттям автобусів та пасажирів тих маршрутів, які згідно з дозволами органу державного управління на автомобільному транспорті закріпленні за перевізником.
Відповідно до п. 2.1.2 договору від 17.04.2018 № 08/18, АТ "Харківське підприємство автобусних станцій" зобов`язане організовувати попередній та поточний продаж квитків на проїзд та на перевезення багажу автобусами відповідно до затвердженого розкладу руху та таблиць вартості проїзду, наданих перевізником.
Пунктами 2.2.4, 2.2.8, 2.2.9 зазначеного Договору визначено обов`язок перевізника здійснювати відправлення транспорту виключно з автостанцій, передбачених розкладом руху та певним маршрутом; виключити випадки посадки в автобус безквиткових пасажирів та відправлення водіями пасажирів за межі автостанції з подальшою їх посадкою в автобус на зупинках, не передбачених розкладом руху; не допускати прийом багажу та посадки пасажирів в автобуси на території автостанції поза межами посадочних платформ.
У відповідності до п. 3.2.2 Договору від 17.04.2018 № 08/18, перевізник має право своєчасно в повному обсязі отримувати грошові кошти, що належать йому згідно з цим договором.
Порядок розрахунків за договором сторони визначили в розділі 4 Договору №08/18.
Пунктом 4.1 Договору № 08/18 передбачено, що виручка від реалізації квитків згідно з касовими відомостями без урахування страхового збору розподіляється у співвідношенні: винагорода Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" - 10% (в тому числі ПДВ), перевізнику - 90%.
Згідно із пунктом 4.2 договору № 08/18 виручка від реалізації багажних квитків касами автостанцій розподіляється у співвідношенні: Акціонерному товариству "Харківське підприємство автобусних станцій" - 50% (в тому числі ПДВ), перевізнику - 50%.
Відповідно до пункту 4.3 Договору № 08/18 розрахунки Акціонерним товариством "Харківське підприємство автобусних станцій" з перевізником проводяться плановими платежами на поточний рахунок перевізника, зазначений у розділі 12, кожні 5 діб, а кінцевий розрахунок не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним по реєстру відомостей реалізації квитків за вирахуванням винагороди Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій"  зазначеної у пунктах 4.1 та 4.2 Договору № 08/18.  
За умовами пункту 4.4 Договору № 08/18 перевізник і Акціонерне товариство "Харківське підприємство автобусних станцій" один раз на квартал звіряють дані, проведених розрахунків, не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним кварталом.
Виконання робіт оформлюється актом виконаних робіт, який підписується сторонами до 10 числа місяця наступного за звітним, і є підставою для розрахунків (пунктом 4.5 Договору № 08/18).
Відповідно до пункту 5.1 Договору 08/18 Акціонерне товариство "Харківське підприємство автобусних станцій" і перевізник за невиконання зобов`язань, передбачених цим договором, несуть матеріальну відповідальність у вигляді штрафів.
Пунктом 5.1.1.2 Договору № 08/18 передбачена відповідальність Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" перед перевізником за порушення терміну перерахування виручки за кінцевим розрахунком - з розрахунку 120% річної ставки Національного банку України, діючої на день погашення заборгованості, за кожний день порушення строку платежу.
Згідно із пунктом 5.1.2.1 Договору № 08/18 перевізник сплачує Акціонерному товариству "Харківське підприємство автобусних станцій" штрафи за неподачу автобуса в початковий пункт маршруту (зрив рейсу), початок руху автобуса за маршрутом не з автостанції та за не заїзд транзитного автобуса згідно з затвердженим розкладом руху на автостанцію без поважних причин - у розмірі 50 грн. за кожний випадок.
Відповідно до пункту 5.2 Договору № 08/18, підставою для матеріальної відповідальності Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" і перевізника є претензії, до яких додаються акти, що оформлюються згідно з матеріалами перевірок посадових осіб, відомостями касового продажу квитків, даними диспетчерських журналів, записами у дорожній документації, завіреними підписами відповідальних осіб. Суми штрафів визначаються на підставі цього договору згідно з претензіями, виставленими не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.
Пунктом 5.3 договору № 08/18 передбачено, що у разі незгоди з виставленим Акціонерним товариством "Харківське підприємство автобусних станцій" або перевізником штрафом винна сторона у 10-тиденний термін після надходження претензії в письмовій формі повинна повідомити іншу сторону з обґрунтованістю причин незгоди. При відсутності обґрунтованої письмової відповіді, Акціонерне товариство "Харківське підприємство автобусних станцій" стягує з перевізника штрафи або відшкодовує перевізнику штрафи згідно з виставленою претензією.
Згідно із пунктом 5.4 Договору №08/18 на суму виставлених стороною штрафних санкцій зменшуються або збільшуються платежі, передбачені пунктом 4.1 договору. У разі, якщо суми штрафів перевищують суму платежу, перевізник сплачує суму штрафів на розрахунковий рахунок або в касу Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій".
Відповідно до пункту 6.1 Договору №08/18 сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за вказаним договором, якщо воно стало наслідком непереборної сили, а саме: стихійного лиха (злива, град, гроза, землетрус, ожеледь, туман), страйку, війни, актів органів державної влади - якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання цього договору. При цьому, термін виконання зобов`язань за цим договором переноситься на час, протягом якого діяли вказані в цьому пункті обставини.
Розділом 11 Договору №08/18 передбачено, що термін дії договору встановлюється з 17 квітня 2018 року до 16 березня 2023 року. При отриманні перевізником дозволу або укладенні перевізником договору з замовником перевезень, термін дія якого перевищує термін дії договору, останній автоматично продовжується на передбачений дозволом або договором строк. Договір може бути розірваний достроково чи змінений за погодженням сторін. Сторона, яка є ініціатором розірвання договору письмово попереджає іншу сторону про своє рішення не пізніше ніж за 30 діб.
Разом з цим, Наказом АТ "ХПАС" від 17.03.2020 № 33 зупинено діяльність підприємства з 18.03.2020 на період карантину.
З 18.03.2020 на всій території України було припинено регулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у приміському та міжміському внутрішньо обласному сполученні у зв`язку із запровадженням протиепідемічних заходів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами).
У подальшому Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 було послаблено карантинні обмеження, зокрема з 23.05.2020 дозволено поновити регулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у приміському та міжміському внутрішньо обласному сполученні.
Наказом АТ "ХПАС" від 22.05.2020 №38 "Про початок роботи автостанції АТ ХПАС" було відновлено роботу автостанцій АТ ХПАС з 23.05.2020.
Отже, з 18.03.2020 по 23.05.2020 АТ "ХПАС" не здійснювало господарську діяльність у зв`язку з карантинними обмеженнями, введеними на території України на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (зі змінами).
Листом від 17.03.2020 за №17/03 ФОП Кугно В.І., посилаючись на договір про продаж квитків і надання послуг на автостанціях 308/18 від 17.04.2018 просить АТ «ХПАС» роз`яснити причини неперерахування на поточний рахунок позивача планового платежу за період з 11.03.2020 по 16.03.2020 в сумі 24000,00 грн. та повідомити, в який термін буде сплачена вказана заборгованість.
Листом від 11.06.2020 позивач просив відповідача припинити продаж квитків з 12.06.2020 за маршрутом "Сахновщина (АС) - Харків (АС-1) через Красноград".
Також, ФОП Кугно В.І. звернувся до ХПАС з претензією від 19.06.2020 № 1, про сплату заборгованості по договору від 17.04.2018 № 08/18, без зазначення в претензії суми заборгованості, а також з листом від 19.06.2020 №1, в якому просив погасити заборгованість по договору від 17.04.2018 №08/18 в сумі 22681,96 грн., без надання доказів по сумі заборгованості.
До позовної заяви позивач надав акт звіряння взаємних розрахунків за червень 2020 року, з якого вбачається, що за даними позивача - ФОП Кугно В.І. (перевізника) станом на 31.07.2020 заборгованість відповідача - ХПАС складає 23 380,00 грн. з матеріалів справи вбачається, що вказаний акт звіряння взаємних розрахунків не підписаний відповідачем.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, позивач в порушення умов пунктів 2.2.4, 2.2.8, 2.2.9 Договору від 17.04.2018 №08/18, в період з 23.05.2020 по 11.06.2020 частково здійснював перевезення з автостанцій, а починаючи з 11.06.2020 взагалі перестав здійснювати перевезення, що підтверджується претензіями №11/164 від 15.06.2020, №11/197 від 14.07.2020 та актами про невиконання рейсів по датам та часу відправлення від 15.06.2020 та 14.07.2020, а також відомостями касового продажу квитків за травень та червень 2020 року.
Так, відповідач 15.06.2020, що підтверджується поштовим чеком від 15.06.2020, направив позивачу претензію від 15.06.2020 №11/164 з вимогою перерахувати на рахунок АТ «ХПАС» штраф в сумі 4000,0 грн., нарахований на підставі п.5.1.2.1 договору від 17.04.2018 №08/18 у зв`язку з допущенням перевізником 40 випадків неподачі автобуса в початковий пункт маршруту та 40 випадків незаїздив на транзитні автостанції на внутрішньообласному маршруті в період з 23.05.2020 по 14.06.2020, що підтверджується актами про невиконання рейсів по датам та часу відправлення від 15.06.2020 року.
У відповідь на претензію відповідача від 15.06.2020 №11/164 позивач  направив відповідачу лист від 19.06.2020 №19/06, в якому не погодився з вимогою відповідача про стягнення штрафу в сумі 4000,0 грн. у зв`язку з допущенням перевізником випадків неподачі автобуса в початковий пункт маршруту та незаїздив на транзитні автостанції на внутрішньообласному маршруті в період з 23.05.2020 по 14.06.2020, просив ХПАС припинити продаж квитків з 12.06.2020 за маршрутом "Сахновщина (АС) - Харків (АС-1) через Красноград".
Відповідач 14.07.2020, що підтверджується поштовим чеком від 14.07.2020 направив позивачу претензію від 14.07.2020 №11/197 з вимогою перерахувати на рахунок АТ «ХПАС» штраф в сумі 4200,00 грн., нарахований на підставі п.5.1.2.1 Договору від 17.04.2018 №08/18 у зв`язку з допущенням перевізником 28 випадків неподачі автобуса в початковий пункт маршруту та 56 випадків незаїздив на транзитні автостанції на внутрішньообласному маршруті в період з 15.06.2020 по 30.06.2020, що підтверджується актом про невиконання рейсів по датам та часу відправлення від 14.07.2020 року.
У відповідь на претензією відповідача від 14.07.2020 №11/197 позивач листами від 22.07.2020 № 22/07 (а.с.22 т.1), від 22.07.2020 (а.с.24 т.1) та від 23.07.2020 (а.с. 23 т.1) не погодився з вимогою відповідача, з посиланням на те, що в травні перевізником - ФОП Кугно В.І. не здійснювались перевезення та листом від 11.06.2020 перевізник просив ХПАС припинити продаж квитків з 12.06.2020 за маршрутом "Сахновщина (АС) - Харків (АС-1) через Красноград", та повідомив про дострокове припинення договору № 08/18 від 17.04.2018 в односторонньому порядку.
Судом встановлено відсутність у матеріалах справи доказів подання позивачем аргументованих письмових відповідей на претензії відповідача з приводу неподачі автобусів в початковий пункт маршруту та незаїздив на транзитні автостанції в порядку п.5.3 договору від 17.04.2018 № 08/18.
При цьому, згідно з актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2020, підписаного та погодженого АТ "ХПАС" та    ФОП Кугно Володимиром Івановичем, заборгованість АТ "ХПАС" перед ФОП Кугно В.І. становила 27 671,26 грн. 
Відповідачем 29.05.2021 року було перераховано позивачу суму в якості розрахунку за реалізацію квитків згідно Договору 08/18 відповідно до платіжного доручення №8489 на суму 17 100,00 грн. 
03.06.2021 відповідачем було перераховано позивачу суму в якості розрахунку за реалізацію квитків згідно Договору 08/18 відповідно до платіжного доручення №113 на суму 5 200,00 грн. 
Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків, наданого відповідачем, станом на 30.06.2021 заборгованість відповідача перед позивачем становить 18 681,96 грн.. Проте, акт не підписано жодною із сторін.
Разом з цим, відповідач надав сертифікат №6300-21-0684 про форс-мажорні обставини від 20.07.2021, відповідно до якого Харківська торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій": карантин, у період з 18.03.2020 по 22.05.2020.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про таке.
Відповідно до вимог статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.
Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтями 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України). За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтями 251, 252, 253 Цивільного кодексу України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Тобто юридичне значення має саме сплив визначеного проміжку часу, внаслідок якого виникають, змінюються або припиняються цивільні правовідносини.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За вимогами статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 4.3 договору №08/18 розрахунки Акціонерним товариством "Харківське підприємство автобусних станцій" з перевізником проводяться плановими платежами на поточний рахунок перевізника, зазначений у розділі 12, кожні 5 діб, а кінцевий розрахунок не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним по реєстру відомостей реалізації квитків за вирахуванням винагороди Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій"  зазначеної у пунктах 4.1 та 4.2 Договору №08/18.
Позивач стверджує, що відповідно до пункту 4.3 договору № 08/18  відповідач на його користь в строк не пізніше 16.03.2020 повинен був сплатити 22681,96 грн. за надані позивачем послуги.
Відповідач заборгованість не заперечує.
Проте, така заборгованість, як стверджує відповідач, виникла на підставі того, що з 18.03.2020 на всій території України було припинено регулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у приміському та міжміському внутрішньо обласному сполученні у зв`язку із запровадженням протиепідемічних заходів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами). Наказом Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" від 17.03.2020 №33 зупинено діяльність підприємства з 18.03.2020 на період карантину. У подальшому постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 було послаблено карантинні обмеження, зокрема з 23.05.2020 дозволено поновити регулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у приміському та міжміському внутрішньо обласному сполученні. Наказом Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" від 22.05.2020 № 38 "Про початок роботи автостанцій Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій"" було відновлено роботу автостанцій Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" з 23.05.2020. Отже, з 18.03.2020 по 23.05.2020 Акціонерне товариство "Харківське підприємство автобусних станцій" не здійснювало господарську діяльність у зв`язку з карантинними обмеженнями, введеними на території України на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (зі змінами).
Так, статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до пункту 6.1 договору №08/18 сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за договором, якщо воно стало наслідком непереборної сили, а саме: стихійного лиха (злива, град, гроза, землетрус, ожеледь, туман), страйку, війни, актів органів державної влади - якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання цього договору. При цьому, термін виконання зобов`язань за цим договором переноситься на час, протягом якого діяли вказані в цьому пункті обставини.
При цьому, згідно із пунктом 6.2 договору № 08/18 перелік форс-мажорних обставин, які вказані в пункті 6.1, не є вичерпним. Усі обставини повинні підтверджуватися регіональним відділенням Торгово-промислової палати або іншими уповноваженими органами.
Приписами частини 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" обставини непереборної сили визначено як форс-мажорні обставини, що є надзвичайними та невідворотними обставинами, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Перелік обставин, які можуть вважатися форс-мажорними, визначено частиною другою статті 14-1 цього Закону, однак, такий перелік не є вичерпним.
Так, відповідно до частини 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
В постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17 зроблено висновок про те, що:
- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;
- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;
- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду та умов договору, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем на підтвердження обставин, які відповідно до пункту 6.1 Договору, звільняють його від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за договором було надано сертифікат Торгово-промислової палати України №6300-21-0684 про форс-мажорні обставини від 20.07.2021, відповідно до якого Харківська торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій": карантин, у період з 18.03.2020 по 22.05.2020 (а.с.215 т.2).
Як уже було зазначено судом, позивач у позовній заяві посилається на те, що в строк не пізніше 16.03.2020 відповідач повинен був перерахувати йому виручку від реалізації квитків в сумі 22681,96 грн. за період з 11.03.2020 по 16.03.2020.
Відповідно до пункту 4.3 Договору №08/18 розрахунки Акціонерним товариством "Харківське підприємство автобусних станцій" з перевізником проводяться плановими платежами на поточний рахунок перевізника, зазначений у розділі 12, кожні 5 діб, а кінцевий розрахунок не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним по реєстру відомостей реалізації квитків за вирахуванням винагороди Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій"  зазначеної у пунктах 4.1 та 4.2 Договору № 08/18.  
Тобто, відповідач повинен був провести позивачу плановий платіж за період з 11.03.2020 по 16.03.2020 у строк до 16.03.2020, а кінцевий розрахунок з відповідачем здійснити у строк до 10.04.2020.
Суд першої інстанції у рішенні дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що наведені відповідачем форс-мажорні обставини об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань в частині здійснення кінцевого розрахунку з позивачем. Проте, на плановий платіж за період з 11.03.2020 по 16.03.2020 наведені відповідачем форс-мажорні обставини не впливали, оскільки такі обставини виникли пізніше аніж кінцевий строк планового платежу (кожні 5 діб).
При цьому, позивач в листі від 17.03.2020 №17\03 до відповідача посилаючись на той же період з 11.03.2020 по 16.03.2020, вказує заборгованість у сумі 24 000,00 грн.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте, позивачем жодного належного чи допустимого доказу на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем за договором від 17.04.2018 №08/18 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях на суму 22 681,96 грн. не надано.
Тільки акт розрахунку за відповідний період підписаний в односторонньому порядку позивачем не може вважатись належним доказом заборгованості.
При цьому, згідно акту звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2020, підписаного та погодженого Акціонерним товариством "Харківське підприємство автобусних станцій" та Фізичною особою-підприємцем Кугно Володимиром Івановичем, заборгованість Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" перед Фізичною особою-підприємцем Кугно Володимиром Івановичем становила 27 671,26 грн. 
Як стверджує, відповідач в силу усних домовленостей між сторонами, останнім частково було здійснено платежі по заборгованості за Договором  №08/18 від 17.04.2018.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2021, тобто після закінчення форс-мажорних обставин, відповідачем було перераховано позивачу суму в якості розрахунку за реалізацію квитків згідно Договору №08/18 відповідно до платіжного доручення №8489 на суму 17 100,00 грн. (а.с.181 т.2) та 03.06.2021 відповідачем було перераховано позивачу суму в якості розрахунку за реалізацію квитків згідно Договору 08/18 відповідно до платіжного доручення №113 на суму 5 200,00 грн. (а.с.182 т.2).
Жодних коригуючих розрахунків чи пояснень щодо вищезазначених платежів позивачем надано не було. 
Разом з цим, пунктом 5.1.1.2 Договору № 08/18 сторони передбачали відповідальність Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" перед позивачем за порушення терміну перерахування виручки за кінцевим розрахунком - з розрахунку 120% річної ставки Національного банку України, діючої на день погашення заборгованості, за кожний день порушення строку платежу.
Кінцевий розрахунок з відповідачем позивач повинен був здійснити за період з 11.03.2020 по 16.03.2020  у строк до 10.04.2020.
Проте, зазначений строк припадає на період форс-мажорних обставин Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій": (період з 18.03.2020 по 22.05.2020), засвідчених Харківською торгово-промисловою палатою.
Встановленні вище обставини підпадають під п.6.1. Договору, а отже виконання зобов`язання за спірним Договором переноситься на час форс-мажорних обставин, тобто до 23.05.2020.
Після закінчення форс-мажорних обставин, відповідач сплатив позивачу заборгованість у загальному розмірі 22 300,00 грн., що підтверджується платіжними  дорученнями №8489 та №113.
При цьому, відповідач стверджує, що дана сума була перерахована позивачу саме в рахунок заборгованості.
Позивач жодних заперечень щодо вищезазначеного твердження відповідача не надав.
Таким чином, оскільки позивачем  не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості перед позивачем саме у розмірі 22681,96 грн., що не дає встановити реальну суму заборгованості за період з 11.03.2020 по 16.03.2020, беручи до уваги форс-мажорних обставин Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій", засвідчених сертифікатом Харківської торгово-промислової палати, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині  стягнення з відповідача на користь позивача 23 380,00 грн. за договором №08/18 від 17.04.2018, з яких: сума основної заборгованості у розмірі 22681,96 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 17.04.2020 по 04.08.2020 у розмірі 584,50 грн.; інфляційні збитки за період з 17.04.2020 по 04.08.2020 у розмірі 113,54 грн..
Суд звертає увагу, що позивачем нараховано пеню та інфляційні збитки за порушення грошового зобов`язання на суму  22681,96 грн. за період з 17.04.2020 по 04.08.2020.
Проте, такий розрахунок не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки початок розрахунку припадає період дії форс-мажорних обставин відповідача, а після закінчення такого періоду відповідачем було здійснено оплату заборгованості у розмірі 22 300,00 грн., що підтверджується платіжними  дорученнями №8489 та №113. Проте, позивач дані обставини враховано не було.
Окрім того, позивачем належними та допустимими доказами не доведено розмір заборгованості за Договором за період з 11.03.2020 по 16.03.2020 саме у сумі  22 681,96 грн.
Стосовно вимоги про розірвання договору про продаж квитків і надання послуг на автостанціях № 08/8 від 17.04.2018, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. Аналогічні положення наведено у частині 1 статті 188 Господарського кодексу України.
В постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/799/18, від 18.09.2019 у справі № 916/1921/18, від 28.05.2019 у справі № 910/9234/18, від 13.02.2018 у справі № 925/1074/17 (на які скаржник посилається у касаційній скарзі) викладено правову позицію, згідно з якою відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, встановлених зазначеною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дає змоги потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
Обґрунтовуючи підстави для розірвання договору, позивач зазначив про порушення відповідачем істотних умов договору щодо здійснення своєчасних перерахувань виручки від реалізації квитків перевізнику, що позбавило змоги виплачувати заробітну плату працівникам позивача, та заправляти транспорт, який використовувався для перевезень.
Проте, як було встановлено судом вище, позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення відповідачем істотних умов договору від 17.04.2018 №08/18 щодо здійснення на рахунок перевізника своєчасних та в повному обсязі перерахувань виручки від реалізації квитків по договору, що свідчить про відсутність правових підстав для розірвання договору за рішенням суду в порядку  ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України.
При цьому, згідно із пунктом 5.1.2.1 Договору № 08/18 перевізник сплачує Акціонерному товариству "Харківське підприємство автобусних станцій" штрафи за неподачу автобуса в початковий пункт маршруту (зрив рейсу), початок руху автобуса за маршрутом не з автостанції та за не заїзд транзитного автобуса згідно з затвердженим розкладом руху на автостанцію без поважних причин - у розмірі 50 грн. за кожний випадок.
З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач в порушення умов пунктів 2.2.4, 2.2.8, 2.2.9 Договору від 17.04.2018 №08/18, в період з 23.05.2020 по 11.06.2020 частково здійснював перевезення з автостанцій, а починаючи з 11.06.2020 взагалі перестав здійснювати перевезення, що підтверджується претензіями №11/164 від 15.06.2020, №11/197 від 14.07.2020 та актами про невиконання рейсів по датам та часу відправлення від 15.06.2020 та 14.07.2020, а також відомостями касового продажу квитків за травень та червень 2020 року (а.с.51-58 т.1).
Відповідач 14.07.2020, що підтверджується поштовим чеком від 14.07.2020, направив позивачу претензію від 14.07.2020 №11/197 з вимогою перерахувати на рахунок ХПАС штраф в сумі 4200,00 грн., нарахований на підставі п.5.1.2.1 Договору від 17.04.2018 №08/18 у зв`язку з допущенням перевізником 28 випадків неподачі автобуса в початковий  пункт маршруту та 56 випадків незаїздив на транзитні автостанції на внутрішньообласному маршруті в період з 15.06.2020 по 30.06.2020, що підтверджується актом про невиконання рейсів по датам та часу відправлення від 14.07.2020.
Відповідно до частини 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
Суд відхиляє посилання позивача на те, що він листом від 11.06.2020 просив ХПАС припинити продаж квитків з 12.06.2020 за маршрутом "Сахновщина (АС) - Харків (АС-1) через Красноград", та листами від 22.07.2020 повідомив про дострокове припинення договору №08/18 від 17.04.2018 в односторонньому порядку, оскільки позивачем здійснюються перевезення на підставі договору від 16.03.2018 № 89 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, укладеного між Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації (замовником) та ФОП Кугно В.І., умовами договору від 17.04.2018 № 08/18 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях не передбачено припинення продажу квитків.
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позову.
Стосовно додаткового рішення, яким задоволено вимоги про витрату на правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідач просив суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Кугно Володимира Івановича понесені Акціонерним товариством "Харківське підприємство автобусних станцій" витрати на правничу допомогу на загальну суму 17 400,00 грн.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Пунктом 2 частини 4      статті 129      ГПК України встановлено, що      інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Під час розгляду справи відповідачем було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 15 000,00 грн.
В клопотанні про стягнення витрат на правову допомогу представник відповідача просив суд стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 17 400,00 грн.
Матеріали справи свічать що правовідносини між відповідачем та адвокатом Франковським Є.В. на момент розгляду справи господарським судом Харківської області підтверджуються договором про надання правничої допомоги б/н від 24.08.2020.
Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Суд враховує, правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладену у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, відповідно до якої за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
На підтвердження витрат на правову допомогу адвоката представник відповідача надав суду копії додаткової угоди №3 до договору про надання правничої допомоги б/н від 24.08.2020, якою між відповідачем та його адвокатом затверджено детальний опис наданих послуг на загальну суму у розмірі 17 400,00 грн., звіту витраченого часу адвоката за договором про надання правничої допомоги б/н від 24.08.2020, платіжного доручення №2997 від 20.08.2021 на суму 17 400,00 грн. (а.с.28-31 т.3).
Надані представником відповідача документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу дали підстави господарському суду першої інстанції дійти вмсновку про достатність вказаних доказів на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною 4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідачем доведено наявність правовідносин між підприємством і адвокатом, обґрунтованість заявлених вимог та відсутність відповідних заперечень з боку позивача, які Законом покладено на нього, суд вимогу Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" про відшкодування витрат на правову правничу допомогу задовольнив у повному обсязі, з чим погоджується колегія суддів апеляційного господарського суду. 
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи, викладені апеляційній скарзі, не є підставою для скасування рішення суду та додаткового рішення суду, ухвалених з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувані рішення господарського суду слід залишити без змін.
Згідно зі   ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,      вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
На підставі викладеного та керуючись   ст. 129 Конституції України, ст.ст.   129,   244, 269,   270,   273, п. 1 ч. 1 ст.         275, ст. ст.   276,         281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу    Фізичної особи-підприємця Кугна Володимира Івановича на рішення  Господарського суду Харківської області від 18.08.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 08.09.2021 року по справі №922/2453/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 18.08.2021 по справі №922/2453/20 залишити без змін.
Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 08.09.2021 року по справі №922/2453/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.01.2022 року.

Головуючий суддя                                                                         Ільїн О.В.  

Суддя                                                                                                Россолов В.В.

Суддя                                                                                                Хачатрян В.С.