Справа № 344/15361/20 
Провадження № 22-ц/4808/263/22 
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,
за участю секретаря        Максимів Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Домбровською Г.В. 25 листопада 2021 року в м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Івано-Франківська КЕЧ району, про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Івано-Франківська КЕЧ району про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.
17.11.2021 року позивачем подано заяву про відмову від позову, в якій він просив провадження у справі закрити, одночасно просив суд стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу.
Представником військової частини НОМЕР_1 подано заяву, в якій він не заперечив щодо закриття провадження у цивільній справі у зв`язку з відмовою від позову. Крім того, у даній заяві представник відповідача посилається на завищення позивачем розміру правової допомоги, який він просить стягнути з відповідача, у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні витрат на правову допомогу в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25 листопада 2021 року прийнято відмову від позову та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Івано-Франківська КЕЧ району про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії. 
Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 420,40 грн. судового збору, сплаченого згідно квитанції АТ «Ідея Банк» №ПН1773571 від 12.11.2020 року.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 420,40 грн. судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.
В задоволенні решти вимог про відшкодування витрат на правову допомогу – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою в частині розподілу судових витрат, обидві сторони подали апеляційні скарги.
ОСОБА_1 у поданій ним апеляційній скарзі вважає, що суд неповно з`ясував обставини справи, безпідставно та необґрунтовано відмовив в задоволенні решти вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 16000 грн., які підтверджені документально. Зазначає, що судом необ`єктивно зроблено висновок про те, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн. відповідає встановленим процесуальним законом критеріям. Не погоджується із висновком суду про незначну складність цієї справи, оскільки у справі йшлося про квартирний облік військовослужбовців з червня 1993 року по грудень 2006 року, тобто довелося піднімати житлове законодавство, яке діяло в той період і в подальші роки, постанови Кабінету Міністрів України, всі накази Міністра оборони України з того часу і до сьогодення, довелося звертатися до Львівського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України і т.д. 
Просить скасувати ухвалу в частині відмови у задоволенні решти вимог про відшкодування витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення із військової частини витрат на правову допомогу в розмірі 16000 грн.
Військова частина НОМЕР_1 в особі її командира не погоджується із ухвалою суду в частині стягнення судових витрат з тих підстав, що позивач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правової допомоги. Стверджує, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема, перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а його неподання позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Просить скасувати ухвалу в частині задоволених вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу.
Відзиви на апеляційні скарги сторонами не подавались.
Представник позивача - Семчук М.М. підтримав доводи апеляційної скарги, поданої позивачем.
Представник відповідача подав клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з неможливістю їхнього представника бути присутнім у судовому засіданні, просив перенести розгляд справи після 05.03.2022 року. Колегія суддів вирішила, що вказане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки розгляд справи уже один раз відкладався, та зважаючи на строк розгляду апеляційної скарги.
Вислухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача з таких підстав.
Судове рішення оскаржується сторонами лише в частині розміру стягнутих витрат на правову допомогу, тому відповідно до положень статті 367 ЦПК України законність ухваленого в іншій частині судового рішення колегією суддів не перевіряється.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що інтереси позивача у суді першої інстанції представляв адвокат Семчук М.М. на підставі ордеру (а.с.49). Разом із позовною заявою позивачем було долучено орієнтовний розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу в розмірі 6000 грн. (а.с.50). 
Позивачем було надано суду угоду про надання правової допомоги від 20.10.2020 року (а.с.164), додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 20 жовтня 2020 року від 20.11.2020 року (а.с.161), якою сторони ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) виклали частину 2 пункту договору про надання правової допомоги від 20.10.2020 року у наступній редакції: - за участь в одному судовому засіданні – гонорар в сумі 1000 грн.; - за підготовку та подання процесуальних документів – в готівковому порядку з розрахунку 1000 грн. за одну годину роботи. Оплата здійснюється на підставі акту виконаних робіт.
Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 15.07.2021 року, у якому є детальний опис всіх виконаних адвокатом робіт, передбачено суму до оплати - 18 000 грн. (а.с.162), зокрема, попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин – 1 год. – 1000 грн., вивчення та правовий аналіз матеріалів справи – 1 год. – 1000 грн., підготовка та подача процесуальних документів (позовна заява – 4 год, відповідь на відзив – 4 години, письмові пояснення – 1 год, два адвокатські запити – 1 год, заява про збільшення розміру позовних вимог – 2 год.) – 12 год – 12000 грн.; участь у судовому засіданні – 4 засідання – 4000 грн.
Згідно квитанції №0004669 від 15.07.2021 року позивач за надання правової допомоги сплатив адвокату 18 000,00 грн. (а.с.163).
Стягуючи з відповідача в користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи визначені ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, складність даної справи, вказаний розмір є доцільним та відповідає встановленим процесуальним законом критеріям.
Повністю погодитись із таким висновком суду не можна.
Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами 2-6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19), від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження №61-7446св19), додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Позивач підтвердив понесені ним у цій справі витрати на правничу допомогу у розмірі 18000 грн., тому доводи, викладені в апеляційній скарзі, поданій відповідачем про те, що позивач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правової допомоги, є безпідставними.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повністю не враховано визначені ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, в тому числі складність даної справи та виконані адвокатом роботи, час, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсяг наданих адвокатом послуг, тому необґрунтовано зменшено розмір витрат на правничу допомогу до 2000 грн.
Колегія суддів вважає, що враховуючи характер виконаної адвокатом роботи під час розгляду цієї справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, обґрунтованим є стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. понесених витрат на правничу допомогу.
Вищезазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржена ухвала - зміні в частині розміру стягнутих витрат на правову допомогу.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 25 листопада 2021 року в частині розміру стягнутих витрат на правову допомогу змінити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ) витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
       В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 28 лютого 2022 року