ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/744/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:
                                        суддя - доповідач  Чумака С.Ю. (доповідач),
                                                   суддів:  Білак С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі № 160/744/21 (суддя І інстанції – Турлакова Н.В.)
за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області до відділу культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області 
про стягнення капіталізованих платежів, 
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму капіталізованих платежів у розмірі 450  426,52 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі № 160/744/21 у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування скарги зазначає, що чинним законодавством передбачена капіталізація платежів до Фонду у випадках ліквідації страхувальника для задоволення вимог, що виникли з його зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованих осіб.
Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався. 
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
Відділ культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської РДА, 18.02.2002 набув статусу страхувальника, зареєструвавшись у Петропавлівському відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Дніпропетровській області, кінцевим правонаступником якого відповідно до наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 27.07.2017 № 70-ос є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.
20.10.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення Відділу культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської районної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 02227564) в результаті ліквідації. (а.с. 20)
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області проводить страхові виплати ОСОБА_1 , якій оглядом медико-соціальної експертної комісії визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках (35% безстроково), потреби у додаткових видах допомоги від 15.02.2010 серії 10ААА № 000689, визначено додаткову потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. (а.с. 14, 15)
На веб-порталі адміністративних послуг Міністерства юстиції України 20.10.2020 оприлюднено відомості стосовно припинення в результаті ліквідації Відділу культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської районної державної адміністрації.
З урахуванням встановленого в оголошенні граничного строку для заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи відповідача (21.12.2020), управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області 16.11.2020 за адресами: відповідача та голови ліквідаційної комісії юридичної особи направлено заяву про визнання кредиторських вимог на загальну суму 450 426,53грн. (а.с. 25-27)
Вказані вимоги складаються з платежів, що випливають з обов`язків Відділу культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської РДА перед ОСОБА_1 внаслідок заподіяння останній шкоди життю та здоров`ю у зв`язку з отриманим нещасним випадком на виробництві на підприємстві відповідача. (а.с. 9)
Листом від 11.12.2020 № 199 голова комісії з ліквідації Відділу культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської РДА, з підстав визначених  Законом України від 17.11.2020 № 1009-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій»  та з огляду на норми чинного законодавства, якими відповідача віднесено до бюджетної установи з ознакою неприбутковості, відповідач повідомив про відхилення кредиторських вимог Управління. (а.с. 12-13)
Вважаючи, що відповідач у зв`язку зі своєю ліквідацією повинен сплатити капіталізовані платежі для здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг ОСОБА_1 , позивач звернувся з цим позовом до суду. 
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що Петропавлівський відділ культури, туризму, національностей та релігій є структурним підрозділом Петропавлівської районної державної адміністрації, який утворений головою райдержадміністрації, і в межах району забезпечує виконання покладених на відділ завдань та є бюджетною неприбутковою установою. Також зазначив, що функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначаються  Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 1105-XIV), відповідно до частини другої  статті 1 якого терміни «застрахована особа», «страхувальники» та «роботодавці» вживаються у цьому  Законі  у значеннях, наведених у  Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно з частиною першою  статті 2 Закону № 1105-XIV  законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування,  Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.
Так, пунктом 10 частини першої  статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI  (далі – Закон № 2464-VI)  передбачено, що страхувальники – роботодавці та інші особи, які відповідно до цього  Закону  зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 4 Закону № 2464-VI  до роботодавців віднесено підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Отже, до страхувальників віднесені всі види юридичних осіб, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які, зокрема, використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах та мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно з пунктом 1 частини другої  статті 15 Закону № 1105-XIV  роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.
За змістом приписів  статті 4 Закону № 1105-XIV  Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом і також є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Водночас, згідно з пунктом 5 частини першої  статті 11 Закону № 1105-XIV  джерелами формування коштів Фонду є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, які в силу пункту 1 частини другої вказаної статті використовуються на виплату матеріального забезпечення, страхових виплат та надання соціальних послуг, фінансування заходів з профілактики страхових випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, страхувальники у разі їх ліквідації не звільняються від фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків шляхом внесення капіталізованих платежів.
Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 986  (далі – Порядок № 986), відповідно до пункту 3 якого капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 986 капіталізація платежів перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у  статті 41 Закону № 1105, розраховується на період, що визначається як різниця між середньою очікуваною тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та віком особи на момент її проведення, та обчислюється щодо кожного платежу.
Пунктами 7, 8 Порядку № 986 передбачено, що капіталізація платежів включає заборгованість страхувальника з виплат, пов`язаних із його зобов`язаннями відшкодувати шкоду, заподіяну життю або здоров`ю застрахованої особи, а саме суми одноразової допомоги, щомісячних виплат втраченого заробітку, витрат на догляд за потерпілим і виплат за листками непрацездатності.
У кредиторських вимогах Фонду соціального страхування України до страхувальника, щодо якого розпочато ліквідацію, зазначається сума грошових зобов`язань, обчислена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації.
Суми капіталізованих платежів відповідно до зазначених кредиторських вимог у випадках ліквідації страхувальника перераховуються робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у якому страхувальник перебуває на обліку.
З огляду за зміст вказаних вище норм апеляційний суд вважає, що вони можуть бути застосовані до страхувальників, яких ліквідовано без правонаступника.
Згідно з частиною першою  статті 104 Цивільного кодексу України    юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Відповідно до вимог  статті 106 Цивільного кодексу України  злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених  законом, - за рішенням  суду або відповідних органів державної влади.
Згідно з вимогами частини першої  статті 1205 Цивільного кодексу України  у разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників.
У цьому разі вимоги про відшкодування шкоди пред`являються до її правонаступників.
Разом з тим, відповідно сталої судової практики Верховного Суду, викладеної зокрема у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 524/4478/17, від 30 листопада 2020 року у справі № 260/453/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 440/395/20, від 17 червня 2021 року у справі № 240/455/20, від 30 листопада 2021 року у справі № 460/483/20, публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених  законом  випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права.
Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
При цьому, особливістю ліквідації державного органу як юридичної особи публічного права є те, що одночасно з його ліквідацією припиняється й реалізація державою функцій, покладених на цей орган.
Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їхньої передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.
Таким чином, для вирішення питання про те, що саме мало місце – ліквідація юридичної особи публічного права чи її реорганізація, необхідно надати оцінку правовому акту, який став підставою ліквідації, зокрема на предмет того, чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший державний орган виконавчої влади.
Підґрунтям такого підходу є правова позиція Верховного Суду України, сформована у постановах від 17 жовтня 2011 року у справі № 21-237а11, від 4 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14, від 28 жовтня 2014 року у справа № 21-484а14, від 19 січня 2016 року у справі № 810/1783/13-а, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. 
Вказана позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 826/25887/15, від 17 липня 2019 року у справі № 820/2932/16, від 26 травня 2021 року у справі № 140/90/20 та ін.
Таким чином, установлена законодавством можливість ліквідації державної установи (органу місцевого самоврядування) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а навпаки передбачає продовження виконання зобов`язань особою, до якої перейшли відповідні повноваження.
Відповідно до ст. 7-1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» утворення та реорганізація районних державних адміністрацій здійснюються Кабінетом Міністрів України після прийняття Верховною Радою України рішення про утворення та ліквідацію районів з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Під час реорганізації юридичних осіб - районних державних адміністрацій, їхніх структурних підрозділів не застосовуються положення законодавства щодо:
1) необхідності одержання згоди кредиторів стосовно заміни боржника у зобов`язанні (переведення боргу);
2) права кредиторів вимагати у зв`язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов`язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків;
3) неможливості завершення реорганізації до задоволення вимог, заявлених кредиторами.
У разі здійснення реорганізації районних державних адміністрацій шляхом приєднання повноваження з управління справами таких юридичних осіб, забезпечення підготовки та прийняття районними державними адміністраціями, що припиняються, та їх посадовими особами рішень як суб`єктами владних повноважень з дня прийняття рішення про початок реорганізації здійснює голова районної державної адміністрації, до якої здійснюється приєднання інших юридичних осіб.
У цій справі підставою для реорганізації відповідача стала постанова Верховної ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», відповідно до пп. 4 пункту 1 якої утворено Синельниківський район (з адміністративним центром у місті Синельникове) у складі територій, затверджених Кабінетом Міністрів України, зокрема і Петропавлівської селищної територіальної громади, і відповідно до пп. 4 пункту 3 цієї постанови ліквідовано Петропавлівський район Дніпропетровської області.
У подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» здійснено реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 р.  № 807-IX  «Про утворення та ліквідацію районів», шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою, згідно з  додатком 1, відповідно до якого Петропавлівську райдержадміністрацію реорганізовано шляхом приєднання до Синельниківської райдержадміністрації.
При цьому, у зазначених розпорядчих актах, згідно з якими реорганізується відповідач, не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які покладались на  відповідача. Навпаки, у п. 3 розпорядження КМУ від 16 грудня 2020 року № 1635-р зазначено, що юрисдикція районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року  № 807-IX, поширюється на всю територію відповідних новоутворених районів.
Таким чином, фактично відбулась не ліквідація, а реорганізація райдержадміністрацій, про що безпосередньо зазначено і в самому розпорядчому акті – розпорядженні Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій»
Отже, всі права та обов`язки відповідача як структурного підрозділу Петропавлівської райдержадміністрації, зокрема і обов`язок щодо сплати коштів для забезпечення страхових виплат, перейшли до Синельниківської райдержадміністрації, до якої було приєднано Петропавлівську райдержадміністрацію.
Реорганізація Петропавлівської райдержадміністрації та її структурних підрозділів, зокрема і відповідача, зумовлена прийняттям Постанови ВРУ № 807 і розпорядження КМУ № 1635-р та здійснюється внаслідок втрати повноважень у зв`язку з їх передачею іншому органу державної влади – Синельниківській райдержадміністрації.
Враховуючи, що обов`язок страхувальника проводити капіталізацію платежів передбачений саме для продовження страхових виплат особам, які втратили працездатність внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, суб`єктом, що ліквідується (зокрема у зв`язку з банкрутством) без наявності правонаступника, він не може застосовуватись у випадку реорганізації органу влади або органу місцевого самоврядування за наявності правонаступника.
Повноваження відповідача як структурного підрозділу Петропавлівської райдержадміністрації перейшли до Синельниківської райдержадміністрації та її відповідних структурних підрозділів, у зв`язку з чим  Порядок № 986, на який посилається позивач і на підставі якого, на його думку, слід стягувати капіталізовані платежі, не може бути застосований до спірних правовідносин.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 листопада 2021 року у справі № 200/1353/21-а.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим   апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
На підставі викладеного, керуючись статтями  242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі № 160/744/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 27 січня 2022 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з тієї ж дати. 

          Суддя - доповідач                                                                       С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко